ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2022 р.,

м. Київ

Справа № 910/2869/22

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Елемент" (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 10, кімната 47, код 39659989)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатор-Буд Монтаж" (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 10Б, Н.П. 110, код 42803443)

про стягнення 95515,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Елемент" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатор - Буд Монтаж" про стягнення 95515,20 грн. боргу, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки № 06/02 від 31.03.2021 в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 матеріали справи було передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області.

Після надходження матеріалів до Господарського суду Київської області суд, перевірив позовну заяву та залишив її без руху ухвалою від 27.06.2022. Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 22.08.2022 суд відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

З огляду на складну фінансову ситуацію Господарського суду Київської області зокрема та судової системи України вцілому здійснити відправлення ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу видалось за можливе лише 10.11.2022.

Конверт з ухвалою суду про відкриття провадження, що направлявся на юридичну адресу відповідача, повернувся до суду без вручення. Поштовим оператором складено довідку від 14.12.2022 про причини повернення, з якої вбачається, що підставою для повернення стало "закінчення терміну зберігання".

Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд констатує, що на момент прийняття рішення у справі сплив п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву відповідачем.

Суд наголошує, на тому що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення ТОВ "Креатор-Буд Монтаж" ухвали Господарського суду міста Києва про передачу справи за підсудністю, всі ухвали по справі наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом здійснено дії щодо повідомлення відповідача про строк для подання відзиву, водночас, останній не відреагував жодним чином, не подав до суду жодних документів, які стосуються предмету спору чи інших клопотань, пояснень.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 ГПК України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обгрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір поставки № 06/02 від 31.03.2021, відповідно до якого позивач, в якості постачальника, зобов`язувався поставляти і передавати, а відповідач (іменований в договорі "покупцем") приймати товар у власність та оплачувати його на умовах договору.

Асортимент, загальна кількість та ціна товару визначається в узгоджених сторонами замовленнях та виставлених на їх підставі рахунках вказано у пункті 1.2 договору. Відповідно до пункту 2.1 ціна товару визначається у рахунках та видаткових накладних.

Розрахунки за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту відвантаження товару, згідно оформленої видаткової накладної, йдеться в пункті 2.2 договору, при цьому максимальна сума неоплаченого покупцем товару (ліміту поточної дебіторської заборгованості покупця) не повинна перевищувати 50 000,00 грн з ПДВ.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника вказано у пункті 2.3 договору поставки № 06/02.

Оформлення приймання-передачі товару (партії товару) здійснюється шляхом підписання представниками сторін видаткової накладної під час приймання-передачі товару йдеться у пункті 3.7 договору.

В силу пункту 4.3 договору після прийому товару покупцем претензії по якості, кількості, комплектності поставленого товару постачальником не приймаються.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 при цьому, у разі наявності невиконаних зобов`язань на дату припинення дії договору, термін дії цього договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому.

Позивач стверджує, що сторонами було досягнуто домовленостей щодо поставки товару, перелік якого міститься у видатковій накладній № 914 від 02.04.2021 та №951 від 06.04.2021.

Невиконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови Договору поставки №06/02 від 31.03.2021 повідомляє позивач.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, повідомляє позивач, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Перевіривши наявні у справі матеріали суд вважає за необхідне зазначити таке.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В основу підстав для звернення до суду позивачем покладено невиконання умов договору №06/02 та несплата відповідачем поставленого відповідно до накладних за номерами 914 та 951 товару. На підтвердження відсутності оплат за договором до заяви про усунення недоліків позовної заяви представником позивача подано довідки з АТ "ОТП Банк", які констатують відсутність перерахувань за спірний період від контрагента ТОВ "Креатор-Буд Монтаж" з ідентифікаційним номером 42803443.

Досліджуючи подані позивачем докази суд встановив, що в матеріалах справи наявні копії двох видаткових накладних, підписаних та скріплених печатками сторін № 914 від 02.04.2021 та № 951 від 06.04.2021. З поданих документів вбачається, що 02.04.2021 позивачем поставлено відповідачу Газобетон SL 600х300х200 G D500 на загальну суму з ПДВ 65707,20 грн. Суд констатує також факт здійснення 06.04.2021 поставки керамічної цегли М-100 на загальну суму з ПДВ 29808,00 грн.

У видаткових накладних вказані ідентифікатори постачальника (позивача), покупця (відповідача) та зазначено договір, на підставі якого здійснюється поставка договір поставки №01/04 від 01.04.2021. Позивач у позовній заяві та у заяві про усунення недоліків не надає жодних пояснень з приводу цієї обставини, не вказує ні про те що такий договір дійсно існує чи про те, що при складанні накладних була допущена описка з посиланням на документ № 01/04 від 01.04.2021, який за своєю суттю може бути як додатковою угодою, так і заявкою чи замовленням, складеним відповідно до умов пункту 1.2 договору поставки № 06/02 від 31.03.2021.

Відповідач у свою чергу теж ніяк не коментує цю обставину незважаючи на тривалий час перебування позовної заяви на розгляді у господарських судах. Суд врахував, що ухвалу Господарського суду міста Києва про передачу позовної заяви за територіальною підсудністю ТОВ "Креатор-Буд Монтаж" отримало ще 25.05.2022, а відтак товариство було обізнане про наявність позову у цих правовідносинах вже тривалий час до моменту прийняття позовної заяви Господарським судом Київської області, відкриття провадження та направлення ухвали про відкриття провадження.

В контексті наведених норм ГПК України, суд зазначає, що немає підстав стверджувати, що здійснені позивачем 02.04.2021 та 06.04.2021 поставки відбувались на інших умовах, ніж ті, що визначені у договорі № 06/02 від 31.03.2021. Суд звертає увагу, що у видаткових накладних наявні записи про рахунки на оплату № 1082 від 02.04.2021 та №1059 від 01.04.2021. З долучених до матеріалів банківських довідок, вбачається, що у спірний період на рахунок позивача від відповідача не надходили грошові кошти за умовами цього договору або щодо інших правовідносин сторін.

Суд бере до уваги також обставину пред`явлення відповідачу претензії, копія якої разом з копією доказу її направлення наявна у матеріалах справи. Вбачається, що представник позивача, адвокат звернувся до відповідача у порядку частини 2 статті 530 ЦК України з проханням виконати умови договору поставки №06/02 від 31.03.2021, зокрема щодо поставок здійснених згідно видаткових накладних № 914 та № 951, шляхом перерахування грошових коштів на вказаний розрахунковий рахунок. Копії договору та накладних направлялись разом з претензією.

Матеріали справи, зокрема банківські довідки, свідчать про те, що відповідач залишив вказану претензію без уваги.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд констатує настання у відповідача обов`язку щодо сплати заборгованості за поставлену 02.04.2022 та 06.04.2021 продукцію у загальному розмірі 95515,20 грн, що узгоджується розміром заборгованості заявленим у претензії. Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено позов у повному обсязі витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

До матеріалів справи представником позивача адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем додано копії договору про надання правової допомоги №23/09/21, додаткової угоди № 3 до цього договору, акту здачі-прийняття робіт за договором та платіжних доручень щодо оплати правової допомоги позивачем за договором.

Зі вказаних доказів вбачається, що адвокат здійснював надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості за договором № 06/02 від 31.03.2021. Акт здачі-прийняття робіт свідчить, що адвокат здійснив зустріч з клієнтом, обговорив з ним правову позицію (1 година), проаналізував судову практику (3 години); проконсультував клієнта щодо сплати судового збору (0,2 години), склав позовну заяву (5 годин), підготував процесуальні документи у кількості необхідній для подання позову до суду (2 години). Окрім іншого клієнтом було здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи у розмірі 3000,00 грн вказано у акті здачі-прийняття робіт.

Відповідно до акту та додаткової угоди вартість всіх наданих послуг становить 11500 грн. Таку суму і просив стягнути позивач з відповідача. Водночас, наявними платіжними дорученням у справі підтверджується перерахування клієнтом адвокату лише 9257,50 грн платіжним дорученням № 2888 з призначенням платежу: за надання правової допомоги згідно договору № 23/09/21. Інші два платіжні доручення сплачені на користь третіх осіб позивачем за номерами 2889 та 2887 жодним чином не корелюються з умовами договору про надання правової допомоги.

Між тим, частинами 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність заперечень іншої сторони щодо співмірності складності справи з об`ємом наданих адвокатом послуг та часу витраченого на надання правничої допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача розмір витрат правничої допомоги, який підтверджуються доказами, наданими позивачем у розмірі 9257,50 грн. Доказів проведення вказаного у акті здачі-прийняття робіт авансування позивачем не надано, тому суд позбавлений можливості стягнути всю заявлену до стягнення суму витрат позивача на правничу домогу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатор-Буд Монтаж" (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 10Б, Н.П. 110, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Елемент" (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 10, кімната 47, ) 95515,20 грн заборгованості, 2481,00 грн судового збору та 9257,50 грн витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 30.12.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз