УХВАЛА

м. Київ

28.12.2022Справа № 910/14587/22

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030) про визнання укладеним на новий строк договору

Без виклику представників сторін

В С Т А Н О В И В:

26.12.2022 Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про визнання укладеним на новий строк договору.

Разом з позовом Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 подано до суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

27.12.2022 зазначена заява передана судді Демидову В.О. у відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, приходить до таких обґрунтованих висновків.

Предметом спору у справі № 910/14587/22 є визнання укладеним на новий строк з 01.01.2023 року по 31.12.2025 договір між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» про надання ФОП ОСОБА_1 в експлуатацію 152 (137+15) місць для паркування транспортних засобів, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, вул. Бережанська (між буд. №9 та №15) у редакції, яка була підписана ФОП ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовується тим, що 04.03.2019 року №ДНП-2019-03/17 про надання в експлуатацію майданчика для паркування та угоди №9 від 30.05.2019 року про зміну сторони договору від 04.03.2019 року № ДНП-2019-03/17 (надалі - договір) Київтранспарксервіс передав за плату ФОП ОСОБА_2 в експлуатацію 152 (137+15) місць для паркування транспортних засобів, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, вул. Бережанська (між буд. №9 та №15).

Відповідно до п. 7.2. договору, Позивач має переважне право на укладення нового договору про надання права на експлуатацію визначеного даним договором майданчика для паркування.

Позивач листом від 22.11.2022 року повідомив Відповідача про своє бажання скористатися своїм переважним правом на укладення з 01.01.2023 по 31.12.2025 року нового договору на умовах, що і інші аналогічні договори, що наразі укладаються КП «Київтранспарксервіс», на право на експлуатацію вказаного паркувального майданчика.

Разом із листом Позивач надіслав Відповідачу підписаний зі свого боку договір на новий строк із пропозицією Відповідачу підписати його та акт прийому-передачі.

Лист та договір були надіслані двічі: рекомендованим листом 26.11.2022 та цінним листом з описом вкладення 29.11.2022, отримані Відповідачем 30.11.2022 та 01.12.2022 року відповідно).

Жодних пропозицій по суті та змісту запропонованого Позивачем до укладення договору на новий строк, або взагалі будь-якої відповіді від Відповідача не надходило.

Так мотивуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що 29.11.2022 Позивач отримав від Відповідача лист №053/05-2990 від 18.11.2022 відповідно до якого Відповідач повідомляє, що дія договору закінчується 31.12.2022 року та Позивач зобов`язаний протягом 15 календарних днів звільнити майданчик для паркування.

Позивач вказує, що очевидним є те, що що Відповідач має намір порушуючи переважне право Позивача, укласти з початку 2023 року договір із іншою особою, якій передати вказаний паркувальний майданчик в експлуатацію.

За твердженням позивача Відповідач вже намагався з липня 2022 року передати вказаний паркувальний майданчик іншій особі - ТОВ «Скай-транс» та незаконно уклав з ним договір від 12.07.2022 року №ДНП-2022-07/19, відповідно до якого передає в експлуатацію той самий паркувальний майданчик.

Визнання недійсним з моменту укладення цього незаконного договору між Відповідачем та ТОВ «Скай-транс» є наразі предметом розгляду в Господарському суді м. Києва у справі №910/8700/22.

В відтак позивач вважає, що Відповідач має намір повторно укласти договір з вказаною або іншою компанією з 2023 року, в порушення переважного права Позивача.

Враховуючи викладене на думку позивача є всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу укладати буд-які договори та/або передавати вказаний паркувальний майданчик будь-яким третім особам до вирішення цієї справи по суті.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. у справі № 914/970/18.

Позивачем у заяві про застосування заходів забезпечення позову не обґрунтовано та не доведено що невжиття таких заходів як заборона КП «Київтранспарксервіс» укладати буд-які договори з третіми особами та/або передавати будь-яким третім особам до вирішення цієї справи по суті майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Бережанська (між буд. № 9 та № 15) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі його задоволення не вимагатиме примусового виконання.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Застосування відповідних заходів має бути обґрунтованим, а підстави вагомими та доведеними, оскільки у такому випадку інша сторона у справі (учасники справи) на користь якої таке рішення постановлене, буде обмежена у праві на задоволення своїх вимог.

Заява про забезпечення позову повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою з посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали/не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявність доказів в підтвердження таких обставин.

Оскільки у даному випадку заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18) та в постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 19.12.2019 у справі №903/705/19).

Заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено у відповідності до вимог ст.ст.76-79 ГПК України, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав (у разі задоволення позову), за захистом яких він має намір звертатися до суду.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях заявника, а останнім не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 136, 137, 139, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню у порядку, встановленому ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 28.12.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ