ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022м. ХарківСправа № 922/1317/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Приватної фірми "Злагода", м. Харків
про розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку
за участю :

прокурора - Клейн Л.В.

представника позивача - не з`явився

представника відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватної фірми "Злагода" (відповідачі) згідно якої просить суд:

- розірвати договір оренди землі від 21.04.2006 за № 14, укладений між Харківською міською радою та Приватною фірмою "Злагода" () щодо оренди земельної ділянки загальною площею 0,2362 га з кадастровим номером :07:006:0049, яка знаходиться по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) у м. Харкові, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель від 21.04.2006 за № 14, з додатковими угодами;

- зобов`язати Приватну фірму "Злагода" () повернути земельну ділянку загальною площею 0,2362 га з кадастровим номером :07:006:0049, яка знаходиться по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) у м. Харкові Харківській міській раді;

- судовий збір стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова вказує, що Харківська міська рада виконала всі зобов`язання, передбачені договором оренди землі від 21.04.2006 за № 14, зокрема передала земельну ділянку загальною площею 0,2362 га з кадастровим номером :07:006:0049, яка знаходиться по вул. Культури (напроти ж.б. №15) у м. Харкові із земель житлової та громадської забудови без об`єктів нерухомості на вказаній ділянці для будівництва культурно-ділового центру та подальшої експлуатації цього об`єкту, недоліки, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, відсутні (п. 6 договору оренди землі). Харківська міська рада, передаючи в оренду земельну ділянку, розраховувала не лише на своєчасне виконання орендарем ПФ Злагода своїх зобов`язань у вигляді своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати, але і на цільове використання земельної ділянки, її забудову орендарем та як наслідок поліпшення інфраструктури міста та подальше утримання цієї земельної ділянки в належному стані. Проте, відповідачем, як орендарем, не виконуються свої зобов`язання відповідно до вимог договору оренди землі від 21.04.2006 за №14. ПФ Злагода не здійснено будівництво культурно-ділового центру на орендованій земельній ділянці. Вказане свідчить про те, що орендарем ПФ Злагода не виконуються істотні умови договору оренди землі, що має наслідком розірвання вказаного договору в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомлення сторін, призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Харківська міська рада 10.11.2022 за вх.№ 13780 надала до суду письмові пояснення, в яких вказує, що у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ПФ Злагода про розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку слід відмовити повністю. При цьому, Харківська міська рада зазначає, що підставою для розірвання договору не може слугувати та обставина, що будівельні роботи не були розпочаті, оскільки нецільовим використанням земельної ділянки є її використання з іншою метою, аніж та, що встановлена у договорі. У 2020 році Харківська міська рада зверталася до Господарського суду Харківської області із позовом до ПФ Злагода про розірвання договору оренди землі № 14 від 21.04.2006 на земельну ділянку площею 0,2362 га (кадастровий номер :07:006:0049) по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) у м. Харкові з підстав самовільного розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, використання ПФ Злагода наданої в оренду земельної ділянки не за цільовим призначенням та недотриманням орендарем строків будівництва. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 922/1777/20, у задоволенні позову Харківської міської ради відмовлено.

Також, у письмових поясненнях Харківська міська рада зазначає, що орендна плата за користування земельними ділянками є одним із основних видів доходів бюджету територіальної громади. Розірвання спірного договору оренди землі призведе до зменшення надходження коштів до бюджету територіальної громади м. Харкова, у зв`язку з чим Харківська міська рада вважає за недоцільне задоволення судом позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова у справі № 922/1317/22.

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова 18.11.2022 за вх.№ 14341 надав письмові заперечення на пояснення Харківської міської ради, згідно яких просить суд задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування заперечень, керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова посилається, зокрема на п.4 ч.7 ст. 102-1 ЗК України та п.4 ч.1 ст. 416 ЦК України, якими передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови припиняється в разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Також, керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова зазначає, що відповідачем не тільки порушені умови договору оренди щодо здійснення забудови земельної ділянки в передбачені умовами договору строки, але й взагалі навіть не отримувалися дозвільні документи, які надають право на виконання будівельних робіт.

Відповідач 14.12.2022 за вх.№ 16281 надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати до позовних вимог наслідки порушення строків позовної давності. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що підстави для розірвання договору оренди землі відсутні, а вимога про зобов`язання Приватну фірму "Злагода" повернути земельну ділянку є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі.

Прокурор у судовому засіданні 20.12.2022 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Сторони про розгляд справи були повідомлені належним чином, правом на участь представників у судовому засіданні не скористалися.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі п. 12 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради №51/06 від 06.03.2006 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів ПФ Олімпія припинено право користування земельною ділянкою площею 0,2541 га (за її добровільною відмовою) по вул. Культури (напроти ж.б. №15) та надано її в оренду ПФ Злагода для будівництва культурно-ділового центру до 06.03.2008 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації об`єкту до 06.03.2056.

На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та ПФ Злагода укладено договір оренди землі від 21.04.2006, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель від 21.04.2006 за №14 (надалі - договір оренди землі).

На підставі вказаного договору оренди землі, акту приймання-передачі земельної ділянки від 21.04.2006 до договору оренди землі, Харківська міська рада передала, а ПФ Злагода прийняла в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, загальною площею 0,2362 га з кадастровим номером :07:006:0049, яка знаходиться по вул. Культури (напроти ж.б. №15) у м. Харкові. На вказаній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури (пункти 1,2,3 договору оренди землі).

Пунктом 15 договору оренди землі, передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва культурно-ділового центру (але не пізніше прийняття об`єкта до експлуатації) та подальшої експлуатації об`єкту.

Відповідно до п. 17 договору оренди землі, забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі, вказаний договір укладено строком на період будівництва до 06.03.2008 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 06.03.2056.

Пунктом 7 договору оренди землі встановлено, що у випадку нездачі об`єктів до експлуатації у встановлені в рішенні строки, а також неотримання дозволів на виконання будівельних робіт зазначене рішення втрачає чинність і договори оренди земельних ділянок підлягають розірванню у встановленому порядку.

Згідно п.38 договору оренди землі, дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Пунктом 22 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 24.12.2014 №1739/14 Про поновлення договорів оренди землі для продовження будівництва об`єктів ПФ Злагода продовжено строки будівництва культурно-ділового центру по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) до 31.12.2016.

На підставі вказаного рішення Харківської міської ради між позивачем та ПФ Злагода укладено додаткову угоду від 20.02.2015 до договору оренди землі від 21.04.2006 за № 14.

Пунктом 12 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 21.12.2016 №457/16 Про поновлення договорів оренди землі для продовження будівництва об`єктів ПФ Злагода продовжено строки будівництва культурно-ділового центру по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) до 31.12.2018.

На підставі вказаного рішення Харківської міської ради між позивачем та ПФ Злагода укладено додаткову угоду від 29.12.2016 до договору оренди землі від 21.04.2006 за № 14.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі, в редакції додаткової угоди від 29.12.2016 до договору оренди землі, вказаний договір було укладено строком на період будівництва до 31.12.2018 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 06.03.2056.

Згідно позову керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова вказує, що ПФ Злагода не виконано свої зобов`язання, передбачені пунктом 15 договору оренди землі від 21.04.2006 за №14, щодо здійснення будівництва культурно-ділового центру, жодних дозвільних документів, передбачених чинним законодавством, які дають право на будівництво ПФ Злагода не отримувалось, що є має наслідком застосування вимог передбачених п.7 договору оренди землі.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст. 1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як визначено в статті 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються цим Законом, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Визначення договору оренди земельної ділянки містить і ст. 792 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

За змістом ст.ст. 525. 526, 629 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про оренду землі, істотними умовами договору оренди землі, є об`єкт оренди, строк дії договору та оренда плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У відповідності до ст. 31 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Стаття 32 Закону України Про оренду землі передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Статтею 141 Земельного кодексу України, визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; . в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

г) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріальна-паразитичними і карантинна-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;

г) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки;

г-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Тобто, Земельним кодексом України визначено чіткий перелік підстав, з яких може бути припинено право користування земельною ділянкою, серед якої відсутня така підстава, як не забудова земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про землеустрій, цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно із п.а ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 715/214/17 вказав на різницю між поняттям невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Згідно із висновків, викладених у даній постанові, вказані поняття є різні за правовою природою, останнє з яких застосовується до випадків, коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійснюється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення. Використання не за цільовим призначенням передбачає дію використання, а за невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування.

Також, підставою для розірвання договору не може слугувати та обставина, що будівельні роботи не були розпочаті, оскільки нецільовим використанням земельної ділянки є її використання з іншою метою, аніж та, що встановлена у договорі.

Вказана позиція підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного суду Касаційного господарського суду від 04.04.2019 у справі № 922/324/17.

За таких обставин посилання керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в обґрунтування вимог про розірвання договору на те, що вказана земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням, відхиляються судом.

Окрім того, суд зазначає, що у 2020 році Харківська міська рада зверталася до Господарського суду Харківської області із позовом до ПФ Злагода про розірвання договору оренди землі № 14 від 21.04.2006 на земельну ділянку площею 0,2362 га (кадастровий номер :07:006:0049) по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) у м. Харкові з підстав самовільного розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, використання ПФ Злагода наданої в оренду земельної ділянки не за цільовим призначенням та недотриманням орендарем строків будівництва. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 922/1777/20, у задоволенні позову Харківської міської ради було відмовлено.

При цьому, Східний апеляційний господарський суд у постанові від 19.05.2022 у справі № 922/1777/20 зауважив, що нездійснення відповідачем будівництва об`єкту нерухомості на спірній земельній ділянці в розрізі заявленої ним підстави для розірвання договору оренди землі, такою підставою вважатися не може, оскільки:

- пункт 7 спірного договору передбачає можливість розірвання договору оренди як наслідки нездачі об`єктів в експлуатацію саме в строки встановлені рішенням XLVI сесії Харківської міської ради IV скликання №51/06 від 06.03.2006р. тобто до 06.03.2008р., проте зміна строків будівництва додатковими угодами до договору від 20.02.2015р. та від 29.12.2016р. без внесення відповідних змін в п.7 договору оренди землі, унеможливлює кваліфікацію факту нездійснення будівництва в якості порушення цієї цього пункту умов договору;

- нездійснення будівництво відповідачем не може також розглядатися як порушення пп. а) п.31 спірного договору, оскільки строки оренди земельної ділянки (до 06.03.2056р.) не сплили. Окрім того, апеляційний суд погоджується з правильністю застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 04.04.2019р. у справі №922/324/17 та від 25.03.2020р. у справі №715/214/17 відносно того, що порушенням земельного законодавства стосовно цільового використання земельної ділянки є активні дії по використанні земельної ділянки з іншою метою, а не бездіяльність з її використання;

- аналізуючи положення п.п.8, 9 спірного договору оренди землі, судова колегія доходить висновку, що поділ строку оренди землі на 2 періоди (до завершення будівництва та період експлуатації збудованого об`єкту) в аспекті суб`єктивних прав та інтересів Харківської міської ради в розглядуваних правовідносинах пов`язаний з розміром орендної плати: період будівництва менша орендна плата, а після встановленого строку завершення будівництва орендна плата збільшується. Проте, як вбачається з матеріалів справи та Скаржником вказана обставина не спростовується та не оспорюється, з 01.01.2018р. Відповідачем сплачується орендна плата у збільшеному (як після будівництва) розмірі. Тобто безпосереднє зволікання (незалежно від обґрунтованості причин) зі здійснення будівництва Відповідачем ніяким чином не зачіпає майнових інтересів Орендодавця в межах розглядуваних спірних відносин, що обумовлює висновок про відсутність підстав для розірвання договору землі у розумінні ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України та ст.32 Закону України Про оренду землі.

Разом з цим, суд зазначає, що орендна плата за користування земельними ділянками є одним із основних видів доходів бюджету територіальної громади, а з листа Головного управління ДПС у Харківській області № 6365/5/20-40-04-03-06 від 01.11.2022 вбачається, що ПФ Злагода обліковується платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 631136300:07:006:0049; сплачено орендної плати за землю з юридичних осіб за 2019 рік - 581004,02 грн., за 2020 рік - 582180,05 грн., за 2021 рік - 642382,00 грн., за 2022 рік (станом на 31.10.2022) - 80740,10 грн. Таким чином, розірвання спірного договору оренди землі призведе до зменшення надходження коштів до бюджету територіальної громади м. Харкова.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що позовна вимога керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про розірвання договору оренди землі від 21.04.2006 за № 14, укладеного між Харківською міською радою та Приватною фірмою "Злагода" (), не підтверджується допустимими та належними доказами, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ураховуючи те, що позовна вимога про зобов`язання Приватну фірму "Злагода" повернути земельну ділянку загальною площею 0,2362 га з кадастровим номером :07:006:0049, яка знаходиться по вул. Культури (напроти ж.б. № 15) у м. Харкові, Харківській міській раді є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі від 21.04.2006 за № 14, яка не підлягає задоволенню, суд відмовляє у задоволенні позову в частині повернення земельної ділянки позивачу.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає відхиленню.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим витрати зі сплати судового збору покладаються на прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73-80, 86, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (61072, м. Харків, вул. Тобольська, 55А).

Позивач: Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, ).

Відповідач: Приватна фірма "Злагода" (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 4-А, офіс 72, ).

Повне рішення складено "30" грудня 2022 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1317/22