СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/971/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю представників:

від позивача Панасейко О.Ю. - на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків, (вх. №1251 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 (суддя Хотенець П.В., постановлену в м.Харків, дата складення повного тексту 07.11.2022р.)

за позовом: Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м.Харків,

до відповідача: Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, м.Харків,

про стягнення 5876547,54грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, в якій просив суд стягнути з відповідача 5876547,54грн. заборгованість за договором №12507/21 від 03.03.2021р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді №12507/21 від 03.03.2021р. в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

16.09.2022р. позивачем було подано до господарського суду Харківської області заяву (вх.№10027), в якій повідомляв суд про те, що відповідачем було здійснено оплату боргу за договором №12507/21 від 03.03.2021р. та станом на момент подання відповідної заяви жодних боргових зобов`язань перед позивачем не існує, що, в подальшому, буде підтверджено відповідними доказами.

01.11.2022р. позивачем було подано до господарського суду Харківської області заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№12976), в якій позивач повідомляв суд про те, що відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості за договором № 12507/21 від 03.03.2021р., у зв`язку із чим, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за невиконання зобов`язань за договором № 12507/21 від 03.03.2021р. по оплаті теплової енергії в сумі 574667,74грн. за період: листопад 2021р.; грудень 2021р.

01.11.2022р. відповідачем було подано до господарського суду Харківської області заяву про долучення до матеріалів справи доказів сплати боргу за договором № 12507/21 від 03.03.2021р., а саме: копії актів звіряння відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.09.2022р.; копії актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії від 04.07.2022р., від 06.09.2022р.; копії рахунків фактур №1/300 від 04.07.2022р., №17300-3388 від 04.07.2022р., №17300-3388 від 06.09.2022р.; копії актів звіряння об`єднаних відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 задоволено заяву Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба про закриття провадження у справі; закрито провадження у справі № 922/971/22, з посиланням на положення пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відсутністю предмету спору, а саме у зв`язку із наявністю в матеріалах справи доказів на підтвердження погашення відповідачем суму боргу у розмірі 574667,74грн.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

25.11.2022р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків, в якій просить суд долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення №13143 від 14.11.2022 про сплату судового збору в сумі 2481,00грн. Також, апелянт зазначає, що в тексті апеляційної скарги помилково було зазначено номер справи №922/971/21 замість 922/971/22.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22; встановлено відповідачу у справі строк до 12.12.2022р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; призначено справу до розгляду на 15.12.2022р.; ухвалено господарському суду Харківської області надіслати на адресу Східного апеляційного господарського суд матеріали справи №922/971/22.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2022р. оголошено в судовому засіданні перерву до 22.12.2022р.

18.12.2022р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 22.12.2022р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено до дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представник відповідача повідомлений завчасно належним чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті основними засадами судочинства, у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021р. у справі № 638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі № 404/251/17, від 26.01.2021р. у справі № 910/15374/19, від 20.09.2021р. у справі № 638/3792/20). Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі N 456/647/18, від 20.09.2021р. у справі № 638/3792/20. Згідно з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у пункті 4.14 постанови від 26.06.2019р. у справі № 13/51-04, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як було зазначено вище, предметом позовних вимог у даній справі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) є вимога позивача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (теплопостачальна організація) до відповідача - Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба (споживач) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді №12507/21 від 03.03.2021р. (надалі договір т.1 а.с.7-14) в сумі 574667, 74грн. за період листопад 2021р. - грудень 2021р.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що предметом договору є закупівля код згідно ДК 021:20-8 - пара, гаряча вода та пов`язана продукція (постачання теплової енергії) (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору, теплопостачальна організація зобов`язується у період дії цього договору поставити споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору на такі потреби: опалення та вентиляцію та гаряче водопостачання.

Згідно з пунктом 4.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться шляхом перерахування грошових коштів виключно на спеціальні рахунки, вказані в договорі, відкриті теплопостачальною організацію для кожної категорії з окремими встановленими тарифами ,відповідно до цих тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконання розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Пунктом 4.2 договору визначено, що розрахунковим періодом є місяць за результатом якого підписується акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за період.

Згідно з пунктом 5.2. договору, місце передачі теплової енергії передача теплової енергії на об`єкти теплопоспоживання здійснюється на межі балансової належності сторін, яка вказана в додатку №2 договору до цього договору та не може бути змінена в односторонньому порядку.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом (опалення, вентиляція, гаряче водопостачання) згідно з додатком №4 (пункт 5.3 договору).

Відповідно до додатку №4 до договору (т.1 а.с.26-27), сторонами було визначено перелік об`єктів теплоспоживання, згідно з яким за споживачем обліковується два особових рахунки: №17300-3388 та 17300 - 3389, об`єкти споживача розташовані за адресою: вул. Сумська, 75, вул.Динамівська, 4, вул. Кримська, 5, вул. Сумська, 77/79, в-д. Трінклера,3.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частин 2 статті 714 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 276 Господарського кодексу України також передбачено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Судова колегія також зазначає, що тлумачення наведених вище правових норм свідчить про те, що договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару зумовлює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторонами при укладенні договору було погоджено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться шляхом перерахування грошових коштів виключно на спеціальні рахунки, вказані в договорі, відкриті теплопостачальною організацію для кожної категорії з окремими встановленими тарифами ,відповідно до цих тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконання розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України (пункт 4.1. договору).

Отже, належним доказом оплати споживачем за теплову енергію є відповідне платіжне доручення з обов`язковим призначенням платежу з посиланням на номер та дату договору, та зарахування вказаних коштів на спеціальний рахунок теплопостачальної організації.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2022р. відповідачем було подано до господарського суду Харківської області заяву про долучення до матеріалів справи доказів відсутності боргу за договором № 12507/21 від 03.03.2021р., а саме: копії актів звіряння відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.09.2022р.; копії актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії від 04.07.2022р., від 06.09.2022р.; копії рахунків фактур №1/300 від 04.07.2022р., №17300-3388 від 04.07.2022р., №17300-3388 від 06.09.2022р.; копії актів звіряння об`єднаний відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.10.2022р. за основним особовим рахунком №17300-3388/ об`єднуючий 17300-3389 та 17300-3470 (т.1 а.с.94-111).

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом з посиланням на положення пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, було встановлено наявність правових підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору, а саме у зв`язку із наявністю в матеріалах справи актів звіряння, що є належними доказами на підтвердження погашення відповідачем суми боргу у розмірі 574667,74грн.

Проте, колегія суддів вважає вказані висновки господарського суду першої інстанції передчасними, такими, що суперечать вимогам процесуального законодавства та висновкам Верховного Суду, які у відповідності до приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України мають враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Зокрема, колегія суддів зауважує, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.2016р. у справі № 3-269гс16).

Акт звіряння розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звіряння розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звіряння може вважатися доказом у справі на підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звіряння підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звіряння юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звіряння розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018р. у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018р. у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019р. у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18, від 03.12.2020р. у справі № 904/1161/20).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця (постанова Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі №804/15389/15, постанова Верховного Суду від 26.03.2019р. у справі №925/291/18).

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020р. у справі № 909/146/19).

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020р. у справі №922/2081/19, від 04.11.2020р. у справі №910/9739/19, від 18.11.2020р. у справі №920/61/19.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких зокрема належать: видаткові накладні, рахунок фактура, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт прийманні виконаних робіт, акти приймання - передачі наданих послуг, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Як визначає стаття 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, судова колегія зауважує, що надані відповідачем на підтвердження погашення суми заборгованості докази, а саме: копії актів звіряння відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.09.2022р. та копії актів звіряння об`єднані відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.10.2022р. за основним особовим рахунком №17300-3388/ об`єднуючий 17300-3389 та 17300-3470 судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки не є первинними документами та не можуть розцінюватись судом, як належні та достатні докази погашення відповідачем наявної заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді №12507/21 від 03.03.2021р.

Більш того, судова колегія зазначає, що зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторонами при укладенні договору було погоджено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться шляхом перерахування грошових коштів виключно на спеціальні рахунки, вказані в договорі, відкриті теплопостачальною організацію для кожної категорії з окремими встановленими тарифами, відповідно до цих тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконання розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України (пункт 4.1. договору).

Отже, належним доказом оплати споживачем (відповідачем) за теплову енергію є відповідне платіжне доручення з обов`язковим призначенням платежу з посиланням на номер та дату договору, та зарахування вказаних грошових коштів на спеціальний рахунок теплопостачальної організації.

Проте, будь-яких первинних документів на підтвердження проведених між сторонами господарських операцій, в тому числі платіжних доручень або банківської виписки по рахунку відповідача, на підтвердження погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, відповідачем до суду надано не було.

Окрім викладеного, колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до додатку №4 до договору (т.1 а.с.26-27), сторонами було визначено перелік об`єктів теплоспоживання, згідно з яким за споживачем обліковується два особових рахунки: №17300 - 3388 та №17300 - 3389, об`єкти теплоспоживання споживача розташовані за адресою: вул. Сумська, 75, вул.Динамівська, 4, вул. Кримська, 5, вул. Сумська, 77/79, в-д. Трінклера,3.

На підтвердження погашення заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді №12507/21 від 03.03.2021р. в сумі 574667,74грн. відповідачем було долучено до матеріалів справи копії актів звіряння відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом Харківським національним університетом Повітряних сил імені Івана Кожедуба станом на 01.10.2022р. за основним особовим рахунком №17300-3388/ об`єднуючий 17300-3389 та 17300-3470 з яких вбачається, що за одним із рахунків відповідача, а саме: №17300-3389 станом на 01.10.2022р. рахується заборгованість в сумі 574667,74грн.

Отже, за наведених обставин, висновки місцевого господарського суду щодо підтвердження вказаним документом, як належним та допустимим доказом, відсутності у відповідача заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії в гарячій воді №12507/21 від 03.03.2021р. є передчасними.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що висновок господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України не відповідає наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, а також встановленим судом апеляційної інстанції обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 - скасуванню, а матеріали справи №922/971/22 - направленню на розгляд до суду першої інстанції на підставі пункту 1 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 255, 269, 270, 271, п. 6. ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 01.11.2022р. у справі №922/971/22 скасувати.

Справу №922/971/22 направити для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Н.О. Мартюхіна