ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022м. ДніпроСправа № 904/3404/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича, м. Дніпро

про стягнення штрафу та пені у розмірі 214 180, 00 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича про стягнення штрафу та пені у розмірі 214 180, 00 грн., з яких:

- 107 090, 00 грн. - штраф;

- 107 090, 00 грн. - пеня.

Ухвалою від 13.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07.11.2022.

07.11.2022 позивач в підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився.

Ухвалою від 07.11.2022 відкладено підготовче засідання на 29.11.2022.

24.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог в частині нарахування пені заперечив.

28.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

29.11.2022 позивач в підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився.

Ухвалою від 29.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.12.2022.

20.12.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

20.12.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем штрафу у розмірі 107 090,00 грн. та пені у розмірі 107 090,00 грн., нарахованого відповідно до рішення Антимонопольного комітету України № 54/35-р/к від 02.09.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що після набрання чинності судового рішення по справі № 904/8383/21 (22.06.2022), він намагався добровільно сплатити штраф.

Відповідач вказує на відсутність можливості особисто уточнити реквізити для сплати штрафу та ненадання такої інформації за телефонами.

З початку запровадження воєнного стану у країні, відповідач перебуває у Добровольчому формуванні Дніпровської міської територіальної громади "Варта Дніпра" та не може повноцінно здійснювати господарську діяльність, отримувати прибуток і, як наслідок сплатити штраф та пеню.

У зв`язку з цим, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

У разі задоволення позовних вимог повністю або частково, просить вирішити питання про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначив, що відповідач помилково вважає, що строк сплати штрафу починається з 22.06.2022.

Посилаючись на ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та зважаючи, що рішення № 54/35-р/к отримано відповідачем особисто 03.09.2021, строк оплати закінчився 03.11.2021.

Позивач також зазначив, що у супровідному листі до рішення від 02.09.2021 № 54/35-р/к у справі № 54/1-21, який особисто було отримано відповідачем, були зазначені актуальні на час отримання рішення реквізити для сплати.

Крім того, позивач вказав, що відповідач мав достатньо часу для добровільної сплати штрафу та звернення до відділення АМК з приводу його реструктуризації, тому, на думку позивача, відсутні підстави для розстрочення сплати штрафу та пені строком на 1 рік.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення штрафу, нарахування та стягнення з відповідача пені.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Рішенням Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 02.09.2021 № 54/35-р/к у справі № 54/1-21 визнано, що Фізична особа-підприємець Мороз Ігор Леонідович вчинив порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).

За вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного у резолютивній частині рішення, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладено на Фізичну особу-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича штраф у розмірі 107 090,00 грн. (пункти 2 та 5 рішення).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2022 у справі № 904/8383/21, залишеним без змін постановою Центральнго апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету від 02.09.2021 №54/35-р/к.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Частиною першою статті 48 Закону України № 2210-III від 11.01.2001 (із змін. і доп.) "Про захист економічної конкуренції" (далі Закон № 2210-III) визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до статті 51 цього Закону порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За частиною третьою статті 56 Закону № 2210-III особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до частини восьмої статті 56 цього Закону протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Частиною першою статті 60 Закону № 2210-III передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку та його закінчення, суд не приймає заперечення відповідача та зазначає, що рішення адміністративної колегії вручене відповідачу 03.09.2021 особисто, про що свідчить відмітка на супровідному листі № 34-02/3411 від 03.09.2021, а тому останнім днем строку для сплати штрафу є 03.11.2021.

Докази на підтвердження належної сплати відповідачем штрафу у загальній сумі 107 090,00 грн. відсутні.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення штрафу є законними й обґрунтованими.

Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону № 2210-III за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

За порушення строків сплати штрафу позивачем на підставі частини п`ятої статті 56 цього Закону заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 107 090,00 грн. із загальної суми 194 368,35 грн., нарахованої за період з 07.02.2022 по 07.04.2022, з 22.06.2022 по 25.08.2022 по 29.09.2022.

Положеннями статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачено переривання чи зупинення двомісячного строку, відведеного для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням органу Комітету, а передбачено лише переривання строку для нарахування пені у зв`язку з оскарженням такого рішення до суду; у свою чергу, положеннями статті 60 "Про захист економічної конкуренції" передбачено лише зупинення примусового виконання рішення органу Комітету у разі його оскарження в двомісячний строк з дня одержання такого рішення, такий строк є присічним і відновленню не підлягає, а Закон України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень щодо переривання або зупинення його перебігу.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/408/18.

Таким чином, нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, зупинялось на час розгляду справи № 904/8383/21 у Господарському суді Дніпропетровської області з 03.11.2021 по 07.02.2022, з 22.06.2022 по 19.07.2022 - на час розгляду справи 904/8383/21 у Центральному апеляційному господарському суді та з 25.08.2022 по 29.09.2022 - на час розгляду справи 904/8383/21 у Верховному Суді.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Станом на день розгляду справи судом пеня за прострочення сплати штрафу, яка з урахуванням обмежень статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" складає 107 090,00 грн., відповідачем не сплачена, доказів на підтвердження її оплати відповідачем не надано.

Враховуюче викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 107 090,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо зазначення відповідачем про форс-мажорні обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що він зупинив роботу у зв`язку з воєнним станом, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Так, листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, однак, відповідач не надав доказів звернення до позивача із доказами настання форс-мажорних обставин.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення сплати штрафу.

Щодо розстрочення виконання рішення суду на 1 рік, суд зазначає наступне.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

Тому виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Отже, розстрочка виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

За змістом частини третьої статті 331 цього Кодексу підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву, розстрочивши виконання рішення на 6 місяців відповідно до наступного графіку:

35 500,00 грн. до 20.01.2023;

35 500,00 грн. до 20.02.2023;

35 500,00 грн. до 20.03.2023;

35 500,00 грн. до 20.04.2023;

35 500,00 грн. до 20.05.2023;

36 680,00 грн. до 20.06.2023.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми штрафу у розмірі 107 090,00 грн. та пені в розмірі 107 090, 00 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича про стягнення штрафу та пені у розмірі 214 180, 00 грн.- задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в дохід загального фонду Державного бюджету України за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок (IBAN) № UA9004569, штраф у сумі 107 090,00 грн., пеню в сумі 107 090,00 грн.

Розстрочити виконання судового рішення щодо сплати Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України загальної суми боргу в розмірі 214 180,00 грн. частками на 6 місяців відповідно до наступного графіку:

35 500,00 грн. до 20.01.2023;

35 500,00 грн. до 20.02.2023;

35 500,00 грн. до 20.03.2023;

35 500,00 грн. до 20.04.2023;

35 500,00 грн. до 20.05.2023;

36 680,00 грн. до 20.06.2023.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мороза Ігоря Леонідовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (49004, м. Дніпро, пр. О.Поля, 2; ідентифікаційний код 203060377) судовий збір у сумі 3 212,70 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02.01.2023.

Суддя Н.Г. Назаренко