ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 грудня 2022 року Справа № 903/476/22

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база щодо відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу по справі № 903/476/22

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Сорока В.Г., адвокат, ордер серії ВК №1005657 від 01.07.22;

від відповідача: Данилік Ф. Я., витяг з ЄДРПОУ, Сорокопуд М. О., адвокат, ордер серія АС № 1041816 від 22.07.2022.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

В с т а н о в и в:

ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог прийнято; закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база про стягнення 2446300,00 грн у зв`язку з відмовою від позову; у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база про розподіл судових витрат відмовлено.

22.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база надійшла заява № 124 від 21.12.2022 щодо відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача в сумі 75000,00 грн.

Відповідач у своїй заяві про розподіл судових витрат вказує, що провадження у даній справі повторно відкрито з тих же підставі з того ж предмету, що і провадження по справі № 903/1055/21, позов у якій залишено без розгляду за заявою позивача. В подальшому позивачем було подано заяву про залишення без розгляду позову по даній справі, однак ухвалою суду від 28.09.2022 дану заяву залишено без розгляду, у зв`язку з чим позивачем було подано заяву про відмову від позову, яка в даному випадку є необґрунтованою дією позивача. Крім того зазначає, що позивачем було приховано від суду наявні у нього докази на підтвердження добровільного виходу з учасників Товариства.

Ухвалою суду від 23.12.2022 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база № 124 від 21.12.2022; розгляд заяви призначено на 28.12.2022; запропоновано позивачу подати суду пояснення по суті поданої заяви та наявні докази.

27.12.2022 позивач через систему «Електронний суд» подав заперечення на заяву про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в якому вказує, що підстав для задоволення заяви про відшкодування правових витрат немає, при цьому звертає увагу суду на те, що у п.1.1. договору узгоджено предмет договору: виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва і захисту інтересів останнього в установах, організаціях, правоохоронних органах (прокуратурі, Національній поліції, СБУ, ДФС тощо), в судах загальної юрисдикції в господарському суді, адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанціях у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ Ковельська оптово-торгова база у Господарському суді Волинської області (справа №903/476/22). Відповідно до п. 4.3 договору фіксована сума гонорару складає 75000,00 грн. За таких обставин заява представника ТзОВ Ковельська оптово-торгова база, у якій він просить стягнути з позивача всю суму гонорару в розмірі 75000,00 грн в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача не підлягає до задоволення, оскільки оплату в розмірі 75000,00 грн визначено за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області. Також зазначає, що саме по собі подання заяви про відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його право, передбачене нормами ГПК України, яке не містить обмежень в його реалізації, а відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Дані заперечення долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.12.2022 представник позивача просив суд у задоволенні заяви відповідача відмовити; представник відповідача заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу підтримав, просив задовольнити.

Заслухавши доводи сторін, оцінивши подані ними докази, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною третьою статті 130 ГПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У відповідності до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частинами першою та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною першою статті 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30).

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою - п`ятою статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

Аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги відповідач надав суду: копію договору про надання правничої допомоги № 12/07/22 від 12.07.2022, який укладено між Адвокатським об`єднанням Ковальов, Сорокопуд та партнери (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база (замовник) (клієнтом); акти прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги (з детальним описом виконаних робіт) від 23.09.2022 та від 21.12.2022; копію рахунку фактури № 23/09/22 від 23.09.2022 (а.с. 210-212).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Пунктами 4.1., 4.3. договору про надання правової допомоги № 12/07/22 від 12.07.2022 врегульовано порядок та розмір оплати, а саме зазначено, що за послуги за п.1.1. договору замовник сплачує виконавцю гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу а також всі понесені виконавцем витрати на представництво. Гонорар може сплачуватися почасово так і сталою сумою.

Таким чином, сторони договору про надання правової допомоги визначили можливість оплати гонорару як почасово так і сталою сумою. Фіксована сума гонорару складає 75000,00 грн (п.4.3. договору).

При цьому, в п.4.1 договору сторони також визначили, що гонорар сплачується за послуги зазначені в п.1.1 даного договору, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва і захисту інтересів останнього, зокрема, в судах загальної юрисдикції, господарському суді, адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанції у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ Ковельська оптово-торгова база у Господарському суді Волинської області (справа №903/476/22).

Проаналізувавши пункти 1.1, 4.1, 4.3. договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що фіксована сума гонорару сплачується замовником у разі надання виконавцем комплексу консультаційних та юридичних послуг зазначених в п.1.1 договору, а не лише за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи № 903/476/22 в господарському суді першої інстанції.

Натомість звертаючись із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем зазначено до стягнення саме фіксовану в договорі про надання правової допомоги суму 75000,00 грн, за послуги професійної правничої допомоги наданої лише за розгляд справи в Господарському суді Волинської області.

За наведених обставин справи, суд вважає, що заява представника ТзОВ Ковельська оптово-торгова база № 124 від 21.12.2022, у якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Ковельська оптово-торгова база всю суму гонорару в розмірі 75000,00 грн в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не доведено пов`язаність цих витрат із розглядом даної справи, а умовами договору про правову допомогу оплату в розмірі 75000,00 грн визначено за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи акти прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 23.09.2022(а.с.104) та від 21.12.2022 року (а.с. 211) на загальну суму 150000 грн, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані акти містять перелік наданих послуг при розгляді даної справи в суді першої інстанції, які дублюються, перевищують передбачений пунктом 1.1. договору про правову допомогу вартість комплекс робіт та послуг(зокрема, в судах загальної юрисдикції, господарському суді, адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанції у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ Ковельська оптово-торгова база у Господарському суді Волинської області (справа №903/476/22).

Вказані акти не містять інформації щодо погодинної оплати або визначеної за кожну послугу окремо суми. Натомість вартість всіх зазначених в актах послуг разом, що дублюються визначено також у фіксованій сумі 75000,00 грн. в кожному окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що подані відповідачем докази не можуть свідчити про обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки фіксовану оплату в розмірі 75000,00 грн умовами договору визначено саме за комплекс консультаційних та юридичних послуг зазначених в п.1.1 договору, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом не надається оцінка аргументам відповідача щодо необґрунтованих дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, оскільки підставою для відмови у задоволенні заяви є необґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано, а судом відповідно не встановлено, обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, а також проаналізувавши умови договору № 12/07/22 від 12.07.2022 про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база № 124 від 21.12.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 130, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

у х в а л и в:

у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база № 124 від 21.12.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали

складено та підписано

29.12.2022.

Суддя А. С. Вороняк