РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2022Справа № 910/17846/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (вул. Волинська, буд. 60, м. Київ, 03151)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним п. 4 наказу № 15 від 18.10.2017, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18.10.2017

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Ковальчук А.С.

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним п. 4 наказу № 15 від 18.10.2017, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків.

29.11.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , підготовче засідання призначено на 19.01.2022.

19.01.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в підготовче засідання 19.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 061.

Представник третьої особи в підготовче засідання 19.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, конверт з ухвалою суду від 06.12.2021 повернувся на адресу Господарського суду міста Києва.

Позивач у підготовчому засіданні 19.01.2022 не заперечував щодо відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 19.01.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання про відкладення розгляду справи представника відповідача та відкладено підготовче засідання на 09.02.2022.

24.01.2022 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в підготовче засідання 09.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач у підготовчому засіданні 09.02.2022 заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 09.02.2022 не заперечував щодо про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 09.02.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання про відкладення підготовчого позивача та відкладено підготовче засідання на 02.03.2022.

10.02.2022 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від представника відповідача надійшов відзив.

Водночас, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

За наведених обставин призначене на 02.03.2022 підготовче засідання з розгляду справи № 910/17846/21 не відбулось з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 призначено підготовче засідання по № 910/17846/21 на 06.06.2022.

Позивач у підготовче засідання 06.06.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №456.

Представник третьої особи в підготовче засідання 06.06.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №448.

Судом у підготовчому засіданні 06.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 29.06.2022.

Ухвалою Господарського суду від 29.06.2022 закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.08.2022.

В судовому засіданні 10.08.2022 оголошено відкладення на 14.09.2022.

13.09.2022 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14.09.2022 оголошено відкладення на 21.09.2022.

21.09.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 21.09.2022 оголошено відкладення на 05.10.2022.

В судовому засіданні 05.10.2022 оголошено відкладення на 17.10.2022.

14.10.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.10.2022 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 17.10.2022 оголошено відкладення на 26.10.2022.

25.10.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні судом розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (далі - Товариство) було створено на загальних зборах учасників 18 травня 2012 року.

Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" від 18 травня 2012 року засновниками і учасниками цього товариства є позивач - ОСОБА_1 , і третя особа - ОСОБА_2 , яким належить відповідно 30% і 70% Статутного капіталу.

Цими зборами було затверджено Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", доручено позивачу провести державну реєстрацію Статуту товариства та призначено ОСОБА_1 на посаду директора Товариства з правом підпису фінансово-господарських документів терміном на три роки.

Рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик", оформленим протоколом № 3 позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" від 28 грудня 2012 року, вирішено звільнити позивача з посади директора Товариства з 28 грудня 2012 року з ініціативи власника на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Наказом № 2-3 від 28 грудня 2012 року ТОВ "Бобрик" ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ТОВ «Бобрик» за сумісництвом.

18 жовтня 2017 року були проведені загальні збори ТОВ «Бобрик», оформлені протоколом №39, на яких було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 середньомісячного заробітку, поновлення та звільнення з роботи ОСОБА_1

ТОВ "Бобрик" видано наказом №15 від 18.10.2017 на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 по справі №361/17/15-ц (провадження №22ц/780/2944/17), Протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Бобрик» від 18 травня 2012 року, яким вирішено:

1. скасувати наказ №2-3 від 28 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Бобрик» за сумісництвом;

2. поновити ОСОБА_1 на посаді Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» за сумісництвом з 28 грудня 2012 року;

3. виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати;

Підстава: рішення Апеляційного суду Київської області від « 18» липня 2017 року по справі №361/17/15-ц (провадження №22ц/780/2944/17), Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-2912ск17 від 17 серпня 2017 року.

4. звільнено ОСОБА_1 з посади Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» за сумісництвом з 17 травня 2015 року у зв`язку з припиненням повноважень на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Господарського суду міст Києва від 29.06.2021 у справі № 361/17/15-ц:

- скасовано рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вулиця Волинська, 60 ), оформленого протоколом №3 від 28 грудня 2012 року;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452 грн 72 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 361/17/15-ц рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 361/17/15-ц в частині скасування рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформленого протоколом №3 від 28 грудня 2012 року, та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452,72 коп, скасовано з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у даній справі - залишено без змін.

Звертаючись з позовом у цій справі, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик», оформлене протоколом №39 від 18 жовтня 2017 року, недійсним та скасувати його;

- визнати п.4 наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» №15 від 18.10.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства у зв`язку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, недійсним;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» починаючи з 17 травня 2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає:

- під час скликання та проведення загальних зборів ТОВ «Бобрик» ОСОБА_1 не повідомлявся відповідачем про порядок денний, дату та час їх проведення;

- звільнення за наказом №15 від 18.10.2017 здійснено датою, що передує даті вказаного наказу, а саме з 17.05.2015.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів особи.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Статтями 116 ЦК України та 10 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 145 ЦК України та статтею 58 Закону України "Про господарські товариства" у редакції на час проведення оспорюваних загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

У силу пунктів 2, 3, 7 частини четвертої статті 145 ЦК України, частини п`ятої статті 41 та частини першої статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, внесення змін до статуту товариства; створення та відкликання виконавчого органу товариства; виключення учасника із товариства.

Частиною першою статті 60 цього ж Закону визначено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 % голосів.

Статтею 61 вказаного Закону передбачено, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами.

Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

За приписами статті 143 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю зі всіма наступними змінами зберігається в органі, що здійснив державну реєстрацію товариства, і є відкритим для ознайомлення.

Пунктом 8.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК" визначено, що вищим органом управління Товариства є загальні збори учасників, та їх компетенція визначена у п. 9.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК", до якої в тому числі входить: внесення змін до Статуту Товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу Товариства; прийняття та виключення учасника з товариства та інші.

У п. 8.4. Статуту зазначено, що загальні збори учасників Товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган - Директора. Директор призначається Зборами учасників Товариства на 3 роки з правом продовження повноважень на новий період за пропозицією учасників.

Відповідно до частини п`ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Положеннями Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК" не встановлено інших або додаткових вимог до поряду скликання загальних зборів Товариства.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик», оформленого протоколом №39 від 18 жовтня 2017 року, обґрунтуванні позбавленням Позивача можливості взяти участь у загальних зборах, оскільки його не було повідомлено про скликання загальних зборів учасників, а саме: про час, місце та порядок денний зборів.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Однак не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів) товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому законом та статутом порядку також порушує його права, зокрема право на участь у загальних зборах товариства та, відповідно, на участь в управлінні товариством, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними.

Отже, у справах з позовною вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, заявленою з підстав неповідомлення позивача як учасника товариства про проведення зборів, на яких прийняті спірні рішення, судам при вирішенні питання щодо порушення прав учасника товариства спірним рішенням необхідно з`ясовувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема, щодо належного повідомлення позивача про такі збори, яке є складовою скликання зборів, а також щодо відповідності змісту повідомлення вимогам закону та статуту товариства, оскільки своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів, що містить вичерпну інформацію щодо проведення зборів, є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Якщо учасник (або його представник) узяв участь у загальних зборах і голосував на них, то ця обставина сама собою не обов`язково свідчить про те, що учасник був належним чином повідомлений про збори і мав змогу підготуватися до розгляду питань порядку денного.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16.

Відповідно правової позиції Великої Палати, викладеної у постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства та з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема, щодо належного повідомлення позивача про такі збори, а також щодо відповідності питань порядку денного зборів питанням порядку денного, які перелічені в отриманому учасником запрошенні на загальні збори учасників товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2017 учасником ТОВ «Бобрик» ОСОБА_2 було видано доручення на скликання Загальних зборів учасників ТОВ «Бобрик» у відповідності до п. 9.1.1. Статуту ТОВ «Бобрик» на 18.10.2017 року об 11-00 за адресою: Україна, Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Леніна, 69-А, контора консервного заводу, встановивши порядок денний зборів: затвердження процедурних питань; збільшення Статутного капіталу та внесення змін до Статуту; підписання форвардного контракту; здійснення ремонту основних фондів Товариства; збільшення парку сільськогосподарської техніки; повне(часткове) погашення кредиту перед ПАТ «АБ «РАДАБАНК»; отримання кредиту; інші питання. Також, доручено керівнику надіслати відповідні повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів учасників Товариства з зазначенням порядку денного, часу та місця проведення Зборів не пізніше, ніж за 30 днів до дати їх проведення, а також надати в друк оголошення аналогічного змісту в газету, яка розповсюджується в Броварському районі

Відповідно до повідомлення від 11.09.2017 про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Бобрик» до порядку денного зборів включено, зокрема, питання про: затвердження процедурних питань; збільшення Статутного капіталу та внесення змін до Статуту; підписання форвардного контракту; здійснення ремонту основних фондів Товариства; збільшення парку сільськогосподарської техніки; повне(часткове) погашення кредиту перед ПАТ «АБ «РАДАБАНК»; отримання кредиту; інші питання. Вказане повідомлення містило інформацію, що загальні збори ТОВ «Бобрик» відбудуться 18.10.2017 року об 11-00 за адресою: АДРЕСА_3 , контора консервного заводу.

Вказане повідомлення було направлено ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення № 878, докази чого наявні в матеріалах справи. Крім того, виклик на Збори було продубльовано шляхом розміщення оголошення в районній газеті.

Разом з тим, зазначений лист не був вручений позивачу, оскільки адресат - ОСОБА_1 , відмовився від його одержання, що підтверджується відповідною відміткою поштової установи на конверті та рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Так, відповідачем надано копію опису вкладення № 878 у цінний лист та копію чеку про оплату поштового відправлення № 878, згідно яких ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» на 10.10.2017.

При цьому судом встановлено з пояснень відповідача, що зазначення в описі вкладення № 878 у цінний лист дати загальних зборів - 10.10.2017, є виключно опискою, саме повідомлення містило вірну дату - 18.10.2017, та було направлено позивачеві.

Ці доводи підтверджуються тим, що позивач відмовився отримати це поштове відправлення у відділі поштового зв`язку, тому відповідний конверт наявний у відповідача, а його вміст оглянутий судом.

При цьому, суд зазначає, що опис вкладення у цінний лист оформляється у разі приймання поштового відправлення та підтверджує його вміст. Відповідність вкладення опису не перевіряється та не засвідчується працівником поштової установи без здійснення поштового відправлення. Отже, у разі якщо надані відповідачем документи містять, на думку позивача, ознаки фальсифікації, він не був позбавлений права звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Доказів не здійснення зазначеного відправлення, здійснення його за неналежною адресою, чи існування обставин, що унеможливили отримання цього поштового відправлення позивачем не надано та судом під час розгляду справи не встановлено.

При цьому, суд зазначає, що відомості офіційного сайту «Укрпошта», які містять інформацію про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюються та зберігаються в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації (пункт 122 Правил поштового зв`язку), а тому за відсутності можливості здійснити перевірку отримання здійсненого відправлення не є підставою для висновку про неналежне повідомлення позивача про скликання загальних зборів.

Окрім цього, суд зазначає, що сторонами про спір щодо оригіналів, а саме повідомлення про проведення зборів, опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек здійсненої відправки, зазначено не було.

Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про скликання загальних зборів учасників, призначених на 18.10.2017, шляхом направлення повідомлення від 11.09.2017, що містило дані про місце, час проведення зборів та порядок денний.

Дане повідомлення було направлено на адресу ОСОБА_1 , що збігається із тією адресою, що вказана у позовній заяві, цінним листом з описом вкладення з рекомендованим повідомленням про вручення, проте згідно поштового штемпеля 14.09.2017 не вручено через відмову адресата від одержання.

Позивач вказані обставини не заперечив та не спростував.

З огляду на викладене, позивач є таким, що повідомлений про час, місце та порядок денний загальних зборів, рішення яких оформлене протоколом №39 від 18 жовтня 2017 року, у спосіб встановлений законодавством та Статутом товариства.

Водночас, отримувати поштову кореспонденцію за місцем реєстрації є обов`язком позивача, як будь-якої особи, і негативні наслідки невиконання такого обов`язку, в тому числі шляхом відмови отримувати поштову кореспонденцію, несе безпосередньо позивач.

Таким чином, судом встановлено, що загальні збори учасників Товариства 18.10.2017 були скликані та проведені з дотриманням законодавства та Статуту Товариства, рішення загальних зборів Товариства, оформлені протоколом від 18.10.2017 № 39, відповідають нормам законодавства, та позивача не було позбавлено можливості взяти участь у вказаних загальних зборах, а відтак позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик», оформленого протоколом №39 від 18 жовтня 2017 року, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як вже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 927/522/17.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Таким чином, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача.

У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що першочергово ОСОБА_1 звільнено з посади директора за сумісництвом ТОВ "Бобрик" рішенням позачергових загальних зборів Товариства, оформленим протоколом №3 від 28.12.2012, на виконання якого видано наказ № 2-З від 28.12.2012.

В свою чергу, рішення позачергових загальних зборів ТОВ "Бобрик", оформлене протоколом №3 від 28.12.2012, та наказ № 2-3 від 28.12.2012 були скасовані рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 у справі №361/17/15-ц, яким також поновлено ОСОБА_1 на посаді директора.

Саме на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 у справі №361/17/15-ц відповідачем видано наказ №15 від 18.10.2017, яким скасовано наказ №2-3 від 28.12.2012 та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з 28.12.2012.

Водночас, суд звертає увагу, що на час існування наведених вище обставин, наказ №2-3 від 28.12.2012 втратив свою чинність з 18.07.2017 саме з огляду на скасування його рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 у справі №361/17/15-ц, а не скасування його наказом відповідача №15 від 18.10.2017.

Проте, рішення Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 у справі №361/17/15-ц скасовано Постановою Верховного суду від 19.02.2020, якою провадження у справі №361/17/15-ц закрито, а справу направлено до суду господарської юрисдикції - Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міст Києва від 29.06.2021 у справі № 361/17/15-ц:

- скасовано рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вулиця Волинська, 60 ), оформленого протоколом №3 від 28 грудня 2012 року;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452 грн 72 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 361/17/15-ц рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 361/17/15-ц в частині скасування рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформленого протоколом №3 від 28 грудня 2012 року, та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452,72 коп, скасовано з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у даній справі - залишено без змін.

Таким чином, з огляду на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 361/17/15-ц, на час розгляду даної справи рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформлене протоколом №3 від 28 грудня 2012 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Бобрик", є чинним.

При цьому, під час розгляду справи № 361/17/15-ц у судах господарської юрисдикції вимога про скасування наказу № 2-3 від 28.12.2012 вже не входила до предмету позовних вимог.

Тобто, на даний час, відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили, про скасування наказу № 2-3 від 28.12.2012.

З огляду на чинність наказу № 2-З від 28 грудня 2012 року та рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик", оформленого протоколом № 3 від 28 грудня 2012, позивач є звільненим з посади директора Товариства з 28 грудня 2012 року.

Якщо судове рішення немайнового характеру після його виконання скасоване і справу повернуто на новий розгляд, а під час нового розгляду справи в позові відмовлено, зобов`язання, вчинені під час виконання рішення суду, мають бути повернуті до первісного стану, що передував виконанню рішення суду.

А тому відповідач, в свою чергу, має всі правові підстави для скасування наказу №15 від 18.10.2017.

А тому, суд зазначає, що скасування п. 4 наказу № 15 від 18.10.2017 року про звільнення директора ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрик» за сумісництвом з 17 травня 2015 року, не поновить порушеного, на його думку, права, оскільки в силу встановлених вище обставин він є звільненим з 28.12.2012.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» оскільки заявлена ним вимога не призводить до поновлення порушеного, на думку позивача, права.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд вказує таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено по суті заявлених вимог, підстави для застосування положення законодавства щодо позовної давності відсутні.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.04.2023.

СуддяМ.Є. Літвінова