РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.12.2022Справа № 910/11273/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНО-ДВІР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАБУД"

про стягнення 931636,34 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНО-ДВІР" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАБУД" про стягнення 931636,34 грн, з яких: 645780,00 грн основний борг, 118484,11 грн інфляційні втрати, 12207,90 грн 3% річних та 155164,33 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди спецтехніки з екіпажем №0209-Н від 02.09.2020.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.10.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/11273/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.10.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача: 03126, місто Київ, вул.Качалова, будинок 5-В, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду від 28.10.2022, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, отримана відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №773.

Отже, згідно із п.3. ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

29.11.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки про стан боргу, згідно із якою заборгованість відповідача перед позивачем становить 645780,00 грн.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором оренди спецтехніки з екіпажем №0209-Н від 02.09.2020 оплату за надані послуги оренди спецтехніки в період з червня 2021 року по лютий 2022 року у повному обсязі не здійснив, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 645780,00 грн.

18.08.2022 позивач направив відповідачу лист № 1708-22 з вимогою погасити заборгованість по договору. Також 31.08.2022 позивачем повторно направлено відповідачу лист-вимогу №31/08-22 від 31.08.2022.

Оскільки відповідач вимог позивача не задовольнив, останній звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 645780,00 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, інфляційних втрат у сумі 118484,11 грн (період нарахування: березень-вересень 2022 року), 3% річних у сумі 12207,90 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022) та пені у сумі 155164,33 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022).

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

02.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ДОНСНАБ-ЗАХІД", змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНО-ДВІР" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФРАБУД" (замовник, відповідач) укладений договір №0209-Н оренди спецтехніки з екіпажем №0209-Н (надалі договір), відповідно до умов якого за цим договором виконавець зобов`язується за плату замовника та на умовах даного договору надати в оренду спецтехніку на об`єкті замовника, що визначені в додатку 1 до цього договору, а замовник в свою чергу, зобов`язується прийняти в користування спецтехніку і здійснити своєчасну оплату.

Відповідно до п.1.3. договору спецтехніка передається в користування з екіпажем виконавця, що здійснює безпосереднє керування даною технікою, її експлуатацію та технічне обслуговування з метою виконання робіт на об`єкті замовника.

Згідно із п.2.1. договору вартість оренди спецтехніки погоджено сторонами і зазначено в додатку 1 до договору.

Згідно із додатком 1 до договору (у редакції додаткової угоди №1 від 16.12.2020) вартість користування спецтехнікою становить 670,00 грн за 1 годину роботи однієї одиниці техніки.

У п.2.3. договору сторонами визначено, що загальна вартість оренди спецтехніки визначається сторонами по факту її надання по результату кожного відпрацьованого дня. Час оренди спецтехніки становить фактично відпрацьовані години на об`єкті, що підтверджується табелем робочого часу (додаток № 2 до договору) згідно п. 2.5. договору.

Відповідно до п.2.4. договору розрахунок по даному договору здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця суми оплати на основі даних, зазначених у табелі та наданих рахунків на оплату. Розрахунок за послуги замовник здійснює впродовж 10 (десяти) календарних днів після підписання Акту виконаних робіт.

Згідно із п.4.2. договору, за кожен день прострочки внесення оплати за послуги спецтехніки, згідно строків оплати, визначених цим договором або додатками до нього. замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що між сторонами підписані акти наданих послуг на загальну суму 848220,00 грн: № 36 від 16.06.2021 на суму 84 420, 00 грн; №М-0921/39 від 20.09.2021 на суму 112 560, 00 грн, №М-1021/16 від 18.10.2021 на суму 190 280,00 грн, № М-1021/34 від 29.10.2021 на суму 95810,00 грн, № М-1121/48 від 30.11.2021 на суму 83080, 00 грн, № М-1221/25 від 16.12.2021 на суму 61640,00 грн, № М-1221/36 від 30.12.2021 на суму 62310,00 грн, № М-0122/30 від 31.01.2022 на суму 89780,00 грн, № М-0222/22 від 21.02.2022 на суму 68 340,00 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату на суму 202440,00 грн, у зв`язку зі чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 645780,00 грн.

Посилаючись на прострочення відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 118484,11 грн (період нарахування: березень-вересень 2022 року), 3% річних у сумі 12207,90 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022) та пеня у сумі 155164,33 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Як підтверджено підписаними між сторонами актами наданих послуг: № 36 від 16.06.2021 на суму 84 420, 00 грн; №М-0921/39 від 20.09.2021 на суму 112 560, 00 грн, №М-1021/16 від 18.10.2021 на суму 190 280,00 грн, № М-1021/34 від 29.10.2021 на суму 95810,00 грн, № М-1121/48 від 30.11.2021 на суму 83080, 00 грн, № М-1221/25 від 16.12.2021 на суму 61640,00 грн, № М-1221/36 від 30.12.2021 на суму 62310,00 грн, № М-0122/30 від 31.01.2022 на суму 89780,00 грн, № М-0222/22 від 21.02.2022 на суму 68 340,00 грн загальна сума наданих позивачем в період з червня 2021 року по лютий 2022 року послуг з оренди навантажувача з оператором становить 848220,00 грн.

Згідно із ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст.252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно із встановленого у п.2.4. договору строку оплати, відповідач зобов`язаний здійснити оплату у такі строки:

за актом № 36 від 16.06.2021 у строк до 29.06.2021 (перший робочий день після 26.06.2021);

за актом №М-0921/39 від 20.09.2021 у строк до 30.09.2021;

за актом №М-1021/16 від 18.10.2021 у строк до 28.10.2021;

за актом № М-1021/34 від 29.10.2021 у строк до 08.11.2021;

за актом № М-1121/48 від 30.11.2021 у строк до 10.12.2021;

за актом № М-1221/25 від 16.12.2021 у строк до 28.12.2021 (перший робочий день після 26.12.2021);

за актом № М-1221/36 від 30.12.2021 у строк до 10.01.2022;

за актом № М-0122/30 від 31.01.2022 у строк до 10.02.2022;

за актом № М-0222/22 від 21.02.2022 у строк до 03.03.2022.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору

а вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань оплату послуг з оренди навантажувача з оператором у повному обсязі не здійснив (відповідачем здійснено часткову оплату за актом №М-0921/39 від 20.09.2021 на суму 102440,00 грн, №М-1021/16 від 18.10.2021 на суму 90280,00 грн), у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем, становить 645780,00 грн.

Судом враховано, що матеріали справи містять підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період з 30.04.2021 по 18.10.2022, згідно із яким заборгованість відповідача перед позивачем, становить 645780,00 грн.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому суд зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановленими вище обставинами підтверджено обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Відповідач, у свою чергу, обставин наведених позивачем у позові відповідач належними доказами не спростував, доказів оплати заборгованості не надав.

Невиконане зобов`язання за договором оренди спецтехніки з екіпажем №0209-Н від 02.09.2020 у сумі 645780,00 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості по договору з оплати за поставлений товару у сумі 645780,00 грн відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 645780,00 грн належним чином доведена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 645780,00 грн.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення інфляційних втрату сумі 118484,11 грн (період нарахування: березень-вересень 2022 року), 3% річних у сумі 12207,90 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022) та пеня у сумі 155164,33 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022), суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність за порушення строку виконання грошового зобов`язання у вигляді пені встановлена в п.4.2. договору.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписом частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Пункт 4.2. договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати.

У постановах від 07.06.2019 по справі № 910/23911/16, у постанові від 13.09.2019 по справі № 902/669/18, від 12.06.2018 по справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 по справі № 903/962/17 Верховний Суд висловив позицію про те, що "умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Отже, визначений позивачем період нарахування пені з 04.03.2022 по 19.10.2022 не відповідає приписам частини 6 статті 232 ГК України.

З урахуванням зазначеного та з огляду на встановлені вище строки оплати, суд зазначає, що правильними періодами нарахування є:

на заборгованість за актом № 36 від 16.06.2021 у сумі 84420,00 грн з 30.06.2021 по 29.12.2021;

на заборгованість за актом №М-0921/39 від 20.09.2021 у сумі 112560,00 грн з 01.10.2021 по 23.12.2021; з 24.12.2021 по 31.01.2022 на суму 110120,00 грн; з 01.02.2022 по 30.03.2022 на суму 10120,00 грн;

на заборгованість за актом №М-1021/16 від 18.10.2021 у сумі 190280,00 грн з 29.10.2021 по 07.02.2022; з 08.02.2022 по 18.02.2022 на суму 90280,00 грн;

на заборгованість за актом № М-1021/34 від 29.10.2021 у сумі 95810,00 грн з 09.11.2021 по 09.05.2022;

на заборгованість за актом № М-1121/48 від 30.11.2021 у сумі 83080,00 грн з 11.12.2021 по 10.06.2022;

на заборгованість за актом № М-1221/25 від 16.12.2021 у сумі 61640,00 грн з 29.12.2021 по 28.06.2022;

на заборгованість за актом № М-1221/36 від 30.12.2021 у сумі 62310 грн з 11.01.2022 по 11.07.2022;

на заборгованість за актом № М-0122/30 від 31.01.2022 у сумі 89780,00 грн з 11.02.2022 по 10.08.2022;

на заборгованість за актом № М-0222/22 від 21.02.2022 у сумі 68340,00 грн з 04.03.2022 по 03.09.2022.

Однак, суд згідно із ч. 2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, у зв`язку із чим, у межах визначених позивачем періодів обґрунтованими періодами нарахування пені є:

на заборгованість за актом № М-1021/34 від 29.10.2021 у сумі 95810,00 грн з 04.03.2022 по 09.05.2022;

на заборгованість за актом № М-1121/48 від 30.11.2021 у сумі 83080,00 грн з 04.03.2022 по 10.06.2022;

на заборгованість за актом № М-1221/25 від 16.12.2021 у сумі 61640,00 грн з 04.03.2022 по 28.06.2022;

на заборгованість за актом № М-1221/36 від 30.12.2021 у сумі 62310 грн з 04.03.2022 по 11.07.2022;

на заборгованість за актом № М-0122/30 від 31.01.2022 у сумі 89780,00 грн з 04.03.2022 по 10.08.2022;

на заборгованість за актом № М-0222/22 від 21.02.2022 у сумі 68340,00 грн з 04.03.2022 по 03.09.2022.

За перерахунком суду розмір пені становить 45352,02 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунки інфляційних втрату сумі 118484,11 грн (період нарахування: березень-вересень 2022 року), 3% річних у сумі 12207,90 грн (період нарахування: 04.03.2022 по 19.10.2022) є арифметично правильними, здійснені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд визнає обґрунтованими.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНО-ДВІР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАБУД", а саме: в частині стягнення основного боргу у сумі 645780,00 грн, інфляційних втрат у сумі 118484,11 грн, 3% річних у сумі 12207,90 грн та пені у сумі 45352,02 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАБУД" (03126, місто Київ, вул.Качалова, будинок 5-В, ідентифікаційний код 41476382) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНО-ДВІР" (80383, Львівська обл., Львівський р-н, село Малехів, вул.Галицька, будинок 1 Е, ідентифікаційний код 35313836) основний борг у сумі 645780,00 грн, інфляційні втрати у сумі 118484,11 грн, 3% річних у сумі 12207,90 грн, пеню у сумі 45352,02 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 12327,36 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 28.12.2022.

Суддя С.О. Турчин