РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.12.2022Справа № 910/10701/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського

району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерго-Карт Україна»

про стягнення 14.362,72 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

14.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського району м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерго-Карт Україна» про стягнення 14.362,72 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гріненерго-Карт Україна» укладено договір № 08/11/2021 від 08.11.2021. На підставі поданої позивачем заявки № 077/230-1832 від 08.11.2021 позивач отримав від відповідача талони на бензин А-92 - 2000 літрів, на бензин А-95 - 10000 літрів та на дизельне паливо - 13450 літрів, що підтверджується видатковою накладною № Т-14053 від 09.11.2021. Позивачем 17.11.2021 здійснено оплату за вказаний у заявці товар в повному обсязі у сумі 740.163,00 грн. У подальшому позивач не зміг отоварити частину талонів та залишок палива становить 200 літрів бензину А-95 та 200 літрів бензину А-92, що становить 11.928,00 грн. За наслідками виїзду на АЗС вони були зачинені та відпуск палива не здійснювався, про що складені акти комісійного виїзду від 04.04.2022, від 09.05.2022 та від 29.07.2022. 11.05.2022 та 11.07.2022 позивачем було надіслано відповідачу вимоги про повернення коштів за не отовареними талонами, проте кошти відповідачем не повернуто. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 14.362,72 грн, з яких 11.928,10 грн основного боргу та 2.434,62 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10701/22 від 21.10.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

25.10.2022 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/10701/22 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 31.10.2022 було 01.11.2022 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 734 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 31.10.2022, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 07.11.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 734, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 22.11.2022 включно.

08.11.2022 відповідачем подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Представник відповідача з матеріалами справи № 910/10701/22 ознайомився 09.11.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача.

29.11.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 24.11.2022), відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне: позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що останньому було відмовлено в відпуску палива по талонам, тоді як з наданих позивачем актів комісійного виїзду щодо неможливості відпуску палива по талонам зазначено, що АЗС відповідача зачинені, відпуск пального не здійснюється, працівники на місці відсутні. Також відповідач посилається на те, що листом № 54 від 10.05.2022 відповідачем було повідомлено позивача про тимчасову неможливість виконання зобов`язань за договором № 08/11/2021 від 08.11.2021, у зв`язку з настанням форс-мажорної обставини - введення воєнного стану в Україні, та повідомлено, що відповідач розраховує на відновлення виконання своїх зобов`язань за договором після відновлення нормального функціонування ринку пального. В поданих до суду запереченнях, відповідач також посилається на недотримання позивачем умов договору в частині вирішення розбіжностей шляхом взаємних переговорів та консультацій. У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, пред`явлений позивачем позов є передчасним. Щодо нарахування пені, відповідач заперечує, оскільки позивачем в пред`явленій претензії не було зазначено суму пені, яка підлягає стягненню, а також вказує на те, що відповідачем свої зобов`язання за договором № 08/11/2021 від 08.11.2021 виконано вчасно та у повному обсязі.

У поданому до суду відзиві міститься клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Суд розглянувши клопотання відповідача відзначає наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Суд розглянувши клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку подачі відзиву враховуючи положення ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе поновити відповідний строк відповідачу.

07.12.2022 від позивач до суду надійшла відповідь на відзив (подана до відправлення до поштового відділення зв`язку 05.12.2022), відповідно до якої позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що відповідачем пропущений процесуальний строк для надання відзиву на позов. Щодо викладених відповідачем заперечень у відзиві позивач вказує наступне: посилання відповідача на повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, не відповідає дійсності, оскільки лист ТПП не є достатнім та допустимим доказом настання для конкретної особи форс-мажорних обставин. Також позивач вказує, що останнім було направлено на адресу відповідача лист № 077/230-367 від 11.05.2022 з проханням повернути грошові кошти та претензію № 077/230-6105 від 11.07.2022 з вимогою повернути кошти. Додатково позивач зазначає, що направлення претензії є лише правом позивача, а не його обов`язком.

14.12.2022 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення до позову, з яких вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

22.12.2022 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (подані до відправлення до поштового відділення зв`язку 15.12.2022), відповідно до яких останній заперечує проти задоволенні позовних вимог в повному обсязі та наполягає на тому, що лист ТПП № 2021/02.0-7.1 від 28.02.2022 є належним підтвердженням настання форс-мажорних обставин, оскільки даний лист прирівнюється до сертифікату Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин.

Разом з цим, оскільки заперечення від відповідача надійшли поза строком, визначеним в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.10.2022, відповідач просить поновити строк на його подання.

За приписами частин 1, 4 статті 167 Господарського процесуального кодексу України, у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Як вбачається із системного тлумачення вищезазначеної норми, заперечення подається після отримання відповідачем відповіді на відзив в розумний строк, тому заперечення відповідача, що надійшли до суду 22.12.2022 та, які подані до відправлення до поштового відділення зв`язку 15.12.2022, є такими, що подані у розумний строк та приймаються судом до розгляду.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2021 між Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Дніпровського району м. Києва (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глуско-КартУкраїна», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гріненерго-Карт Україна») (далі - постачальник, відповідач) укладено договір № 08/11/2021 від 08.11.2021 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити замовнику згідно заявок Нафта і дистиляти 09130000-9 (бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо) (далі - товар) у кількості та за цінами, які відповідають тендерній пропозиції постачальника та визначені специфікацією, а замовник зобов`язаний прийняти і оплатити товар на умовах цього договору. Відпуск нафтопродуктів замовнику з АЗС здійснюється шляхом обміну талонів або скетч-карток відповідного бренду АЗС номіналом 10 літрів, 20 літрів.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором товар повністю не надав, тому сплачені за товар кошти підлягають поверненню позивачу в розмірі 11.928,10 грн та за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позивачем нараховано пеню у розмірі 2.434,62 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2021, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 1.2 договору (специфікації) постачальник повинен поставити позивачу: бензин А-92 у кількості 2000 л, ціна за одиницю товару - 29,34 грн; бензин А-95 у кількості 10000 л, ціна за одиницю товару - 30,30 грн; дизельне паливо у кількості 13450 л, ціна за одиницю товару - 28,14 грн; загальною вартістю 740.163,00 грн.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що загальна сума договору становить: без ПДВ - 616.802,50 грн, ПДВ 20% - 123.360,50 грн, разом з ПДВ - 740.163,00 грн за кошти загального фонду місцевого бюджету.

Відповідно до п. 4.1 договору найменування товару, його асортимент, кількість, ціна за одиницю визначається у видаткових накладних. Товар вважається переданим постачальником і прийнятим замовником з моменту підписання повноважним представниками сторін видаткової/их накладної/их.

Матеріалами справи містять підписану сторонами видаткову накладну № Т-14053 від 09.11.2021, згідно з якою відповідачем передано, а позивачем прийнято: бензин А-92 - 2000 л., 140 шт. талонів; бензин А-95 - 10000 л, 700 шт. талонів; дизельне паливо - 13450 л., 985 шт. талонів, загальна вартість яких становить 740.163,00 грн.

Згідно з п. 4.2 оплата за поставлений товар буде здійснюватися на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцяти) банківських днів з дати отримання товару шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Позивачем перераховано відповідачу плату за поставлений товар у розмірі 740.163,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 294 (внутрішній номер 180044638) від 17.11.2021, з призначенням платежу «оплата за ПММ зг. Дог. № 08/11/2021 від 08.11.2021, накл. № Т-14053 від 09.11.2021».

Відповідно до п. 5.3 договору відпуск нафтопродуктів замовнику здійснюється з АЗС, розміщені на відстані, що не перевищує п`яти кілометрів від місцезнаходження замовника.

Відпуск нафтопродуктів замовнику з АЗС за допомогою талонів або скетч-карток відповідного бренду АЗС повинен здійснюватися щоденно та цілодобово (п. 5.4 договору).

Термін обміну талонів або скетч-карток на товар (їх придатність) повинен становити не менше одного року з дати їх отримання (п. 5.5 договору).

Проте, у зв`язку з тим, що позивач не може отримати паливо по талонам на АЗС відповідача, позивачем складено односторонні акти комісійного виїзду щодо неможливості відпуску палива по талонам від 04.04.2022, від 09.05.2022 та від 29.07.2022, з яких вбачається, що АЗС відповідача не працюють, відпуск пального не здійснюється, працівники на місці відсутні.

Відповідачем щодо викладених у актах обставин, а саме щодо того, що АЗС відповідача не працювали у вказані періоди, заперечень не подано.

Матеріали справи містять лист відповідача № 54 від 10.05.2022 відповідно до якого відповідач повідомляє позивача про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та посилається на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який є у загальному доступі.

У відповідь на вищезгаданий лист позивачем надано відповідачу відповідь (наявний в матеріалах справи лист № 077/230-367 від 11.05.2022), в якому повідомлено про залишок неотоварених талонів по договору № 01/11/2021 від 08.11.2021 та позивач просив надати гарантійний лист щодо підтвердження продовження строку дії таких талонів або вжити заходів стосовно повернення коштів.

Факт існування вказаної переписки сторони не заперечують.

Відповідачем подано до суду лист б/н від 12.05.2022, яким відповідачем гарантовано продовження строку дії невикористаних талонів згідно договору № 08/11/2021 від 08.11.2021 після закінчення воєнних дій та запевнено позивача, що у разі, якщо протягом 6 місяців після закінчення воєнних дій реалізація пального не буде поновлена, відповідач зробить все можливе для повернення коштів.

Суд не приймає лист б/н від 12.05.2022 до уваги, з огляду на наступне

Відповідач, в якості належних доказів надіслання позивачу листа б/н від 12.05.2022 має подати розрахунковий документ (касовий чек, поштову квитанцію), який підтверджує факт прийняття для пересилання поштового відділенням зв`язку разом з описом вкладення кореспонденції у цінний лист, який підтверджує зміст поштового відправлення.

Проте, відповідачем в підтвердження надіслання позивачу листа б/н від 12.05.2022 надано до суду ксерокопію квитанції від 12.05.2022, з трек-номером відправлення 145, зі змісту якої неможливо встановити отримувача. Також відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, оформленого на адресу позивача, проте без будь-яких поштових відміток та без зазначення трек-номеру відправлення.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги наданий відповідачем лист б/н від 12.05.2022.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що позивач, в порушення умов договору, передчасно звернувся до суду з позовною заявою, не здійснивши попереднє врегулювання спору шляхом проведення взаємних переговорів та консультацій.

Судом не приймаються посилання відповідача на недотримання позивачем вимог досудового врегулювання спору, з огляду на наступне

Так, умовами договору встановлено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (п.п. 9.1 та 9.2 договору).

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п`ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Суд відзначає, що матеріали справи містять докази направлення позивачем на електронну адресу відповідача претензії № 077/230-615 від 11.07.2022, згідно з якою позивач вимагає негайного повернення 11.928,00 грн за неотоварені 200 літрів бензину А-95 та 200 літрів бензину А-92 за договором № 08/11/2021 від 08.01.2021.

Відповідач факт отримання претензії № 077/230-615 від 11.07.2022 не заперечує.

Як зазначає позивач та не заперечено відповідачем, останнім не було здійснено поставку товару за пред`явленими позивачем талонами на суму 11.928,00 грн.

В підтвердження викладеного позивачем подано до матеріалів справи копії талонів за якими відповідачем не здійснено відпуск пального, а саме: бензин А-95 - 20 шт. талонів по 10 л. та бензин А-92 - 20 шт. талонів по 10 л.

Суд відзначає, що у тексті позовної заяви позивач вказує на те, що позивач не зміг отоварити талони на паливо вартістю 11.928,00 грн, проте у прохальній частині позивач просить суд стягнути з відповідача суму в розмірі 11.928,10 грн.

За наявними в матеріалах справи доказами суд приходить до висновку, що підтвердженою сумою є 11.928,00 грн (за талони А-95 - 20 шт. талонів * 10 л. * 30,30 грн = 6.060,00 грн; за талони А-92 - 10 шт. талонів * 10 л. * 29,34 грн = 5.868,00 грн).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором товар позивачу не поставив.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 11.928,00 грн на підставі вимог ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

В іншій частині стягнення суми основного боргу в розмірі 0,10 грн слід відмовити, оскільки він не підтверджується матеріалами справи.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 08/11/2021 від 08.11.2021, позивач просить суд стягнути з відповідача 2.434,62 грн пені.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується штраф, від суми непоставленого товару за кожен день затримки.

Умовами договору сторони погодили, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим замовником з моменту підписання повноважним представниками сторін видаткової/их накладної/их. (п. 4.1 договору).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем передано, а позивачем прийнято товар (талони на бензин та дизель) загальною вартістю 740.163,00 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № Т-14053 від 09.11.2021, а тому виходячи з умов договору, відповідачем свої зобов`язання, саме по поставці товару у вигляді талонів, виконано вчасно та в повному обсязі.

Сторонами заперечень щодо підписання видаткової накладної не надано.

При цьому умовами договору не передбачена відповідальність у вигляді пені за несвоєчасний відпуск палива за талонами.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення 2.434,62 грн пені необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача як на підставу неможливості виконання зобов`язань за договором на наявність форс-мажорної обставини, що підтверджується листом Торгово-промислова палата України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з п. 8.1 договору сторони не відповідають за невиконання або неналежне виконання дійсного цього договору, якщо невиконання є наслідком причин, що знаходяться поза сферою контролю не виконуючої сторони, таких, як стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадське безладдя, втручання з боку влади, а також інші не перераховані подібні обставини.

Відповідно до п. 8.4 договору належним підтвердженням наявності форс-мажорних обставин являється відповідний документ (сертифікат, довідка) Торгово-промислової палати, який отримується в порядку, встановленому Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України № 44 (5) від 18.12.2014 зі змінами та доповненнями, яку постачальник має отримати та надати належним чином засвідчену копію замовнику.

Пунктом 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований Всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Також, на своєму сайті в мережі Інтернет ТПП України розмістила повідомлення, на яке посилається відповідач у свої запереченнях, з наступним змістом: «Торгово-промислова палата України враховуючи надзвичайно складну ситуацію, з якою зіткнулась наша країна, ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (за змістом зразка вказаним нижче). Це надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується.»

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Враховуючи те, що договором встановлено порядок підтвердження наявності форс-мажорних обставин та те, що в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором № 08/11/2021 від 08.11.2021, який б підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань за договором суд вважає, що відповідні заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського району м. Києва є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерго-Карт Україна»

(03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11, ) на користь Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського району м. Києва (02125, м. Київ, просп. Визволителів, 6, ) 11.928 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн 00 коп. основного боргу, 2.060 (дві тисячі шістдесят) грн 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова