ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2022 р. Справа № 911/787/22

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут"

до Комунального некомерційного підприємства "Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги"

про стягнення 962,14 гривень

представники сторін не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (далі - ТОВ "Київоблгаз збут"/позивач) до Комунального некомерційного підприємства "Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги" (далі - КНП «БРЦПМСД»/відповідач) про стягнення 32 514,77 гривень, з яких: 31 552,63 грн заборгованості за спожитий природний газ, 397,65 грн пені, 59,65 грн 3% річних та 504,84 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.06.2022 у справі №911/787/22 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

27.06.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2022 у справі №911/787/22:

- прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" до розгляду та відкрито провадження у справі;

- призначено розгляд справи №911/787/22 в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 25.07.2022 та постановлено, зокрема, що протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач вправі надати суду у письмовій формі відзив на позов.

22.07.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Київоблгаз збут" надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач повідомив суд про здійснення відповідачем після подання зазначеного позову оплати 31 552,63 грн заборгованості, як наслідок позивач просив суд закрити провадження у справі у відповідній частині позову та підтримав вимоги про стягнення з відповідача 397,65 грн пені, 59,65 грн 3% річних та 504,84 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі №911/787/22 відкладено судове засідання на 22.08.2022.

04.08.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Київоблгаз збут" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів надіслання відповідачу заяви про зменшення позовних вимог.

08.08.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Київоблгаз збут" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої позивач надав докази понесення адвокатських витрат та просив їх оцінити і, як наслідок, ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 22.08.2022, 05.09.2022 у справі №911/787/22 судове засідання відкладено, відповідно, на 05.09.2022 та 20.09.2022.

19.09.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Київоблгаз збут" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії листа вих. №410-СЛ-15916-0922 від 15.09.2022 та довідки ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» №02-01/01/1788 від 14.09.2022.

Згідно ч.ч. 2, 4 , 8 ст. 80, ст. 118 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас приписами ч.ч. 1, 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Так, розгляд зазначеної справи по суті розпочато з відкриття першого судового засідання 25.07.2022, у якому брав участь представник позивача, який, попри те, не зазначив про неможливість подання як разом з позовною заявою, так і до початку розгляду справи по суті у вказаному судовому засідання:

- копії листа вих. №410-СЛ-15916-0922 від 15.09.2022;

- довідки ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» №02-01/01/1788 від 14.09.2022.

Також позивачем не зазначено у клопотанні, що надійшло 19.09.2022, про поважність причин пропуску відповідно встановленого строку для подання таких доказів.

З огляду на вказане вище, у судовому засіданні 20.09.2022, суд дійшов висновку про залишення без розгляду клопотання про приєднання до матеріалів справи копії листа вих. №410-СЛ-15916-0922 від 15.09.2022 та довідки ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» №02-01/01/1788 від 14.09.2022.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.09.2022 у справі №911/787/22 відкладено судове засідання 11.10.2022.

11.10.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ "Київоблгаз збут" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на поважність причин у представника позивача не прибути у судове засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Водночас, згідно приписів ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладені вище процесуальні приписи, оскільки про дату і час судового засідання позивач був повідомлений належним чином, а присутність представника останнього у судовому засіданні 11.10.2022 не визнавалась обов`язковою, тоді як інші підстави для відкладення розгляду справи у розумінні відповідних процесуальних приписів відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання позивача про відкладення судового засідання, відтак продовження її розгляду по суті у судовому засіданні 11.10.2022 за відсутності представника позивача.

Водночас у судове засідання 11.10.2022 представник відповідача також не з`явився, як і не скористався відповідач наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України правом та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав жодних доказів у справі, тоді як судом вчинено передбачені процесуальними приписами дії з повідомлення відповідних учасників про розгляд даної справи.

В розрізі зазначеного та можливості відповідача реалізувати свої процесуальні права судом враховано, що у зв`язку з відсутністю в Господарського суду Київської області фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень, про що було повідомлено учасників судового процесу на офіційному веб-сайті суду, усі ухвали щодо розгляду зазначеної справи судом надсилалися відповідачу електрону пошту - , яку вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як засіб зв`язку з КНП «БРЦПМСД».

Водночас ухвалу про відкриття провадження у вказаній справі та всі постановлені у даній справі ухвали офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, як наслідок відповідні рішення знаходяться у вільному доступі, оскільки за змістом статтей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку, що відповідачу надано право бути обізнаним про прийняті у даній справі рішення шляхом доступу до Реєстру та можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у передбаченому процесуальним законом порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.10.2022 провадження у справі №911/787/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (ідентифікаційний код 39592941) до Комунального некомерційного підприємства "Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги" (ідентифікаційний код 38462558) в частині вимоги про 31 552,63 грн заборгованості за спожитий природний газ закрито.

У судовому засіданні 11.10.2022 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» як постачальником та КНП «БРЦПМСД» як споживачем укладено договір на постачання природного газу №41ВВ417-1338-21 (далі - договір постачання), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році товар: основний словник національного класифікатора України ДК021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 09120000-6 Газове паливо (природний газ) (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до пп. 4.1. та 10.1. договору постачання розрахунки за товар здійснюються на умовах відстрочки платежу протягом 30 банківських днів з дня поставки (передачі) товару.

Договір про закупівлю набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного його виконання.

Надалі між сторонами укладено додаткові угоди, якими сторони погодили змінити, зокрема, ціну постачання газу.

Копії вказаних вище договору постачання та додаткових угод до нього наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «Київоблгаз збут» зазначило, що за договором позивач передав, а відповідач прийняв природний газ у березні-квітні, жовтні-грудні 2021 року, зокрема у грудні 2021 року - на підставі акта №КОЗ81024946 від 31.12.2021 на загальну вартість 31 552,63 грн, в підтвердження чого суду надано копії скріплених підписами та печатками сторін актів приймання-передачі природного газу до договору, у тому числі і акта КОЗ81024946 від 31.12.2021 на суму 31 552,63 грн.

Водночас як зауважив позивач, відповідачем за договором здійснено такі оплати: 09.04.2021 - 52 034,47 грн; 31.05.2021 - 12 168,32 грн; 26.11.2021 - 32 584,15 грн; 29.12.2021 - 40 777,09 грн та 91 718,22 грн, а тому заборгованість відповідача складає 31 552,63 грн згідно акта КОЗ81024946 від 31.12.2021 (далі - акт приймання-передачі газу за спірний місяць).

В підтвердження вказаного позивачем до позовної заяви долучено копію оборотно-сальдової відомості (картка по рахунку 361 за грудень 2021 р. - травень 2022 р.).

Також, за доводами позивача, 08.12.2021 сторонами укладено додаткову угоду (далі - додаткова угода від 08.12.2021), згідно пунктів 1, 2 якої сторони погодили, що:

- постачальник та споживач дійшли згоди розірвати договір постачання природного газу №41ВВ417-1338-21 від 01.03.2021, укладений між постачальником та споживачем;

- з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються.

Копію вказаної додаткової угоди від 08.12.2021 додано до позовної заяви.

Позивач зазначив, що вказані вище обставини стали підставою для звернення його до суду із позовом у зазначеній справі, зокрема, про стягнення з відповідача 31 552,63 грн заборгованості за спожитий природний газ, яку відповідачем погашено 30.06.2022 у повному обсязі, а про відповідну сплату позивачем підмовлено суд згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог.

З огляду наведеного, враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого газу, позивач підтримав заявлені вимоги про стягнення з відповідача 397,65 грн пені, 59,65 грн 3% річних та 504,84 грн інфляційних втрат.

Поряд з тим у судових засіданнях представник позивача надав суду пояснення щодо обсягів та періоду постачання природного газу, зокрема, у грудні 2021 року та вказав, що весь об`єм газу - 837,52 куб.м. отримано відповідачем до 08.12.2021, тобто до моменту розірвання договору постачання згідно відповідно укладеної додаткової угоди.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами .

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 165 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду зазначеного вище суд дійшов висновку, що підписання відповідачем акта приймання-передачі газу за спірний місяць без будь-яких заперечень щодо об`ємів та ціни поставленого газу свідчить про прийняття його відповідачем у власність, що, відповідно, породжує для КНП «БРЦПМСД» обов`язок з оплати вартості отриманого газу у визначений договором постачання строк - до 15.02.2022.

В розірізі вказаного вище висновку щодо виникнення у відповідача договірного обов`язку по сплаті отриманого у грудні 2021 року газу судом враховано, що:

- при підписанні акта за спірний місяць сторонами не заперечено обставин споживання такого об`єму газу на підставі договору постачання, тоді як згідно викладених позивачем доводів вказаний об`єм газу поставлено до 08.12.2021, тобто до моменту розірвання договору постачання, чого відповідач не заперечив та не спростував;

- складення ж сторонами 31.12.2021 акта за спірний місяць не свідчить про те, що поставака здійснювалась з моменту розірвання договору - 08.12.2021 та до 31.12.2021 включно.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частина 1 ст. 75 ГПК України презюмує, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, позивачем у зазначеній справі визнано обставину сплати відповідачем 31 552,63 грн заборгованості за спожитий природний газ 30.06.2022, а тому суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів позивача про порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором, що виявилось у порушенні строків оплати отриманого газу.

Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором позивач просить суд стягнути з КНП «БРЦПМСД», зокрема, 59,65 грн 3% річних та 504,84 грн інфляційних втрат, нарахованих з 01.02.2022 по 23.02.2022 на 31 552,63 грн заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з тим згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаного вище розрахунку слідує, що при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат позивачем допущено порушення приписів ст.ст. 610, 612 ЦК України, оскільки позивачем здійснено відповідний обрахунок за період (дні), коли відповідач не вважався таким, що порушив грошове зобов`язання - з 01.02.2022 по 15.02.2022, а тому зазначений обрахунок судом здійснено з 16.02.2022 по 23.02.2022 на 31 552,63 грн заборгованості.

Оскільки, з урахуванням вказаного вище, обрахований судом розмір заявлених до стягнення 3% річних складає 20,75 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 59,65 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню в арифметично правильному розмірі 20,75 грн.

Поряд з тим, враховуючи отримання судом під час обрахунку інфляційних втрат за відповідно вказаний вище, правильний період результату - 0, тобто інфляції не існувало, вимога позивача про стягнення з відповідача 504,84 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 397,65 грн пені, нарахованої з 01.02.2022 по 23.02.2022 на 31 552,63 грн заборгованості.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем нараховано вказану вище суму пені з посиланням на п. 6.2.1 договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Приписами ст. ст. 546, 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду наведених положень законодавства, неустойка (пенею, штраф) може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі (встановлено за згодою сторін) чи законом, а також якщо договором чи законом встановлено розмір відповідної штрафної санкції.

Однак умовами укладеного між сторонами договору на постачання природного газу №41ВВ417-1338-21 від 01.03.2021 не передбачено відповідальності споживача, тобто відповідача, у вигляді сплати пені за порушення останнім обов`язку по сплаті вартості отриманого/купленого газу, у тому числі строків оплати газу, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої на заборгованість по оплаті вартості отриманих послуг.

Також не містить укладений між сторонами договір на постачання природного газу №41ВВ417-1338-21 від 01.03.2021 пункту 6.2.1., на який позивачем здійснено посилання у позовній заяві, а саме лише зазначення у пункті 7.1. такого договору про те, що сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинними законодавством України за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, не свідчить про забезпечення основного зобов`язання споживача зі сплати вартості отриманого газу неустойкою, зокрема пенею з визначенням її розміру.

Приписи ж Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» містять лише законодавчі обмеженням розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України у разі, якщо встановлений сторонами у договорі розмір пені перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тоді як сам законом презюмує встановлення розміру пені першочергово за згодою сторін.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як сплата пені за прострочення оплати вартості отриманого газу, як наслідок - відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 397,65 грн пені.

Відповідно до ст. 129 ГПКУкраїни витрати по сплаті судового збору, розмір якого визначений від суми позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу позивача на приписи п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно яких сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Що ж до заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 126, 129 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Поряд з тим відповідно до пункту 2 частини п`ятої, шостої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

В розрізі наведеного вище суд вважає за необхідне вказати, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Передбачене ж частиною 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України поняття «істотне перевищення суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку» є оціночним і залежить від конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №922/3812/19 та у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №910/7540/19.

Так, у позовній заяві позивачем зазначено про понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 251,48 грн, як 10% від суми позову, а також вказано, що з метою розподілу витрат буде надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано суду копії підписаних позивачем та адвокатським об`єднанням:

- договору про надання правової допомоги №38SKVz2334-17 від 30.11.2017 та укладених до нього додаткових угод: №3 від 29.01.2018, №5 від 27.12.2018, №7 від 27.12.2019, №9 від 30.12.2020, №13 від 31.12.2021 та №43 від 30.05.2022;

- звіту від 25.07.2022 про фактично надані послуги за додатковою угодою №43 від 30.05.2022;

- акта надання послуг від 27.07.2022 на 10 500,00 грн.

Як слідує зі змісту вказаних вище документів, зокрема додатковї угоди №43 від 30.05.2022 та звіту від 25.07.2022 про фактично надані послуги, позивачем та адвокатським об`єднанням погоджено, відповідно, таке:

- згідно п. 4 додатової угоди - загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за умови даної додаткової угоди розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, працевлаштованого у виконавця, і становить 3000,00 грн за годину, виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг;

- згідно звіту - підтверджено надання таких послуг: 30.05.2022 підготовка позовної заяви, додатків до неї та розрахунків - витрачено 3,00 год.; 25.07.2022 участь у судовому засіданні - витрачено 0,50 год., відтак загалом виконавцем витрачено 3,50 людино-години згідно договору.

Однак ані позовна заява, ані заява позивача про ухвалення додаткового рішення не містять жодних обґрунтувань стосовно неможливості позивача передбачити на час складення попереднього розрахунку та подання його разом з позовом, понесення витрат на правову допомогу у розмірі, більшому аніж 3 251,48 грн, із відповідним розрахунком та закладенням необхідного часу на вказані послуги, як того вимагає ч. 6 ст. 129 ГПК України.

Водночас позивачем не вказано та не обгрунтовано обставин, які перешкоджали йому врахувати при поданні позову розмір понесених витрат, у тому числі і їх вартість, що перевущує вказаний у попередньому орієнтовному розрахунку на 7 248,52 грн, враховуючи, що:

- на момент складення позовної заяви у зазначеній справі - 30.05.2022, між позивачем та адвокатським об`єднанням уже була підписана додаткова угода №43 від 30.05.2022, якою визначено вартість 1 години роботи адвоката;

- підготувавши позовну заяву, додатки до неї та розрахунки, адвокат не міг не бути обізнаним про відповідно затрачений на таку роботу час, який у звіті відображено у кількості 3,00 години, відтак вказати у попередньому орієнтовному розрахунку позовної заяви суму витрат на правничу допомогу, яка б відповідала реальній вартості.

З огляду на вказане визнаються неспроможними посилання позивача на неможливість подання доказів понесених витрат раніше, аніж будуть підписані звіт та акт наданих послуг, оскільки такі документи включили фактично роботи, половина з яких на момент подання позову вже була виконана, а тому дата підписання звіту та акта наданих послуг жодним чином не обмежувала адвоката, який готував позовну заяву, вказати у передньому розрахунку витрат принаймні реальну вартість робіт, що вже були виконані, а також, проявивши процесуальну обачність, закласти додатково час, необхідний для виконання послуг.

Водночас, суд звертає увагу на те, що сума судових витрат, що має бути визначена попередньо, не є тотожною погодженій між стороною справи та адвокатом ціні/вартості послуг з правової допомоги.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу у сумі 7 248,52 грн, підпадають під критерій істотного перевищення у розумінні ч. 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Надані ж позивачем документи, у тому числі копії звіту та акта надання послуг від 27.07.2022 на 10 500,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, позаяк розмір таких витрат має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та врахування їх у попередньому орієнтовному розрахунку під час звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21.

Також в розрізі зазначеного вище судом враховано, що:

- під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову (пункти 1-2 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України), а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, може не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення;

- згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у додатковій ухвалі від 10.12.2020 у справі №913/459/19, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, зокрема, з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

З огляду на вказане вище, враховуючи перевищення заявленої позивачем в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а також обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу підлягають частковому розподілу в обгрунтованому розмірі - 3 251,48 грн та, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно ж самого клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про його безпідставність з огляду на таке.

Приписами ст. 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, вказані вище норми презюмують обов`язок суду ухвалити додаткове рішення, зокрема щодо судових витрат, лише у разі, якщо судом не вирішено таке питання при ухваленні рішення по суті позовних вимог, у тому числі і з підстав неможливості сторони подати з поважних причин докази на підтвердження відповідних витрат.

Водночас суд звертає увагу на те, що в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, а тому вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, у такому разі підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на вказане вище, оскільки до ухвалення рішення по суті у зазначеній справі позивачем подано докази про понесення витрат на правничу допомогу разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду відповідно поданої заяви та, як наслідок, ухвалення додаткового рішення про судові витрати позивача на правничу допомогу окремо за процедурою, передбаченою ст. 221, 244 ГПК України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги" (08352, Київська обл., Бориспільський р-н, село Вороньків, вул. Слобідська, будинок 11, ідентифікаційний код 38462558) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (проспект Свободи, буд. 2Г, ЛІТ. А, м. Київ, 04108 ідентифікаційний код 39592941):

- 20 (двадцять) грн 75 коп. 3% річних;

- 43 (сорок три) грн 30 коп. судового збору;

- 70 (сімдесят) грн 12 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.03.2023.

Суддя В.А. Ярема