ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.12.2022 Справа № 917/2008/21
до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про визнання договору укладеним
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н. І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Ухвалою суду від 04.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 03.02.2022 на 9:50 год.
Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі державного акту на право постійного користування землею за № 10 від 01 квітня 1994 року ОСОБА_2 була передана в постійне користування для ведення селянського(фермерського) господарства земельна ділянка площею 25,0 га + 4,7 га.
Ця земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась ОСОБА_2 не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові фермерського господарства.
Позивач зазначає, що одержання цієї земельної ділянки було обов`язковою умовою для набуття правосуб`єктності ФГ як юридичної особи.
Позивач зазначає, що головою фермерського господарства є ОСОБА_3 , а його членами - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (відповідач), що стверджується Статутом ФГ «Черненко» .
Заяву на приватизацію земельної ділянки відповідач подавав саме як член фермерського господарства. В іншому випадку її приватизація ним, на думку позивача, була б неможлива.
Посилаючись на ч. 15, ч.2 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», позивач зазначає, що земельна ділянка з часу її формування - 23.09.2016 року та в послідуючому після набуття відповідачем права власності на неї - 01.11.2019 року не передавалася відповідачу позивачем за актом приймання-передачі, відповідач є членом фермерського господарства, не вибував з нього, заяву про вихід з фермерського господарства не подавав, особисто одержував орендну плату за користування землею.
Позивач зазначає, що Фермерське господарство «Черненко» повинне включити спірну земельну ділянку в податкові декларації з фіксованого сільськогосподарського податку та статистичні звіти. Проте податкові зобов`язання з плати за землю обчислюються з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст. 287 ПКУ) та за даними Державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПКУ) або на підставі договору оренди земельної ділянки (ст. 288 ПКУ), а тому виникла необхідність оформити право оренди, належної відповідачу земельної ділянки, укласти договір оренди між позивачем та відповідачем та зареєструвати право оренди відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України.
Позивач зазначає, що Фермерське господарство «Черненко» надало його членам, у тому числі і відповідачу, для підписання договори оренди землі в редакції типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору оренди землі" №220 від 03.03.2004.
Члени фермерського господарства - Черненко Лідія Федотівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підписали вказані договори оренди землі та повернули Фермерському господарству «Черненко» для проведення державної реєстрації права оренди, а відповідач не повернув підписаний зі своєї сторони примірник договору оренди землі, як і не направив протоколу розбіжностей та не повідомив щодо підстав непідписання вказаного договору .
Тому Фермерське господарство «Черненко» направило відповідачу листом Укрпоштою договір оренди землі в редакції типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору оренди землі" №220 від 03.03.2004.
Тому ФГ «Черненко» було змушене звернутися з позовом до Машівського районного суду Полтавської області з вимогою до відповідача про визнання укладеним договору оренди землі.
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2021 року у задоволенні позову Фермерського господарства «Черненко» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі укладеним відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року вищезазначене рішення скасовано, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, як зазначає позивач, ФГ «Черненко» змушене звернутися до господарського суду до відповідача з вимогою про визнання укладеним договору оренди землі в редакції позивача, що відповідає пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Позивач зазначає, що ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такої використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

Відповідач у відзиві (вх.№ 973 від 27.01.2022) позов не визнає та зазначає, що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими з огляду на наступне.

Позивач просить суд визнати укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Черненко» з дня набрання законної сили рішенням суду договір оренди землі на запропонованих позивачем умовах.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що Фермерське господарство «Черненко» здійснює право володіння та користування належною відповідачу земельною ділянкою з кадастровим номером: :00:002:0037, сільськогосподарського призначення площею 4,6 га, призначену для ведення фермерського господарства, яка була безоплатно відведена відповідачу як члену даного ФГ із земель, що перебували в постійному користуванні фермерського господарства.

Вказане твердження позивача не відповідає дійсності, так як дана земельна ділянка належить відповідачу, ОСОБА_1 , на праві приватної власності, а тому не перебуває у володінні чи користуванні вказаного фермерського господарства.

Викладене підтверджується наданим позивачем Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №187676127 від 06.11.2019 року, відповідно якого 01.11.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано одноосібне право власності на земельну ділянку площею 4,6 га з кадастровим номером: :00:002:0037, для ведення фермерського господарства.

Підставою для виникнення у відповідача права власності на дану земельну ділянку є рішення 22-ї сесії VII скликання Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачу земельної ділянки безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_1 ».

Посилаючись на ч. 1 ст. 316, ч. 1 - ч. 3 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 627 ЦК України, ч.1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідач зазначає, що він - ОСОБА_1 , є одноосібним власником вказаної вище земельної ділянки, а тому вимоги позивача щодо визнання в судовому порядку укладеним між ним та Фермерським господарством «Черненко» договору оренди землі на запропонованих позивачем умовах, є незаконними та такими, що порушують конституційне право власника самостійно розпоряджатись своє власністю.

Зважаючи на конституційно гарантоване право власника земельної ділянки вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, відповідач зазначає, що він не має обов`язку на укладення договору оренди земельної ділянки із позивачем та не може бути зобов`язаний судом на укладення відповідного договору, як і протиправним буде визнання судом договору оренди земельної ділянки укладеним.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що матеріальну основу фермерського господарства «Черненко» становлять земельні ділянки, належні його членам, і оскільки відповідач є членом даного фермерського господарства та отримав земельну ділянку в приватну власність внаслідок приватизації його земель, у нього виник обов`язок на укладення з позивачем договору оренди даної земельної ділянки, а тому він прохає суд визнати укладеним договір оренди землі на запропонованих ним умовах, не відповідає дійсності, а висновки щодо виникнення у відповідача певних обов`язків є хибними з наступних підстав.

Відповідно до п.6.6. Статуту ФГ «Черненко» до земель фермерського господарства належать землі, виділені його засновнику для ведення фермерською господарства, землі, що належать голові фермерського господарства на праві приватної власності, а також придбані, успадковані, взяті в оренду, користування у інших фізичних осіб і держави.

Із викладеного вбачається, як зазначає відповідач, що до земель фермерського господарства належать землі, належні на праві приватної власності лише його голові. Земельні ділянки, належні на праві приватної власності членам фермерського господарства, не відносяться до його земель, а тому не становлять його матеріальної основи, як на те вказує позивач.

Земельна ділянка, яка перебувала в користуванні Фермерського господарства «Черненко» на підставі Державного акту на право постійною користування землею, виданого ОСОБА_2 01 квітня 1994 року, внаслідок її приватизації головою та членами господарства припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а тому також не входить до земель фермерського господарства, окрім земельної ділянки його голови та земельних ділянок членів фермерського господарства, які виявили бажання передати свої земельні ділянки йому в оренду.

Відповідач зазначає, що частина 1 статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» вказує лише на можливість, а не на обов`язок включення земель, належних на праві приватної власності членам фермерського господарства до його земель.

Відповідач вважає, що має законне право самостійно обирати спосіб розпорядження належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, оскільки вона з врахуванням положень Статуту не входить до земель позивача.

При цьому відповідач наголошує, що не має наміру використовувати земельну ділянку не за її цільовим призначенням, а обраний спосіб використання відповідатиме нормам законодавства.

Відповідач також зазначає, що за змістом ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право:

а) продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину;

б) самостійно господарювати на землі;

в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію;

г) на відшкодування збитків;

ґ) споруджувати житлові будинки, господарські будівлі та споруди;

д) реалізовувати вироблену сільськогосподарську продукцію на вітчизняних ринках і поставляти на експорт;

е) інші права.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідач зазначає, що спосіб захисту порушеного права має бути таким, що не суперечить закону, тоді як обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання судом договору оренди землі укладеним на умовах, визначених стороною, порушує конституційне право відповідача вільно володіти та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідач не погоджується із посиланнями позивача на постанови ВП ВС від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 та від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц, за якими після державної реєстрації СФГ та набуття ним прав юридичної особи, таке господарство набуває правомочності володіння і використання земельної ділянки, і така земельна ділянка не може використовуватися для задоволення особистих потреб, а виключно для здійснення підприємницької діяльності, оскільки у цих постановах надана оцінка за інших обставин, тобто припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданій певній особі для СФГ суб`єктом владних повноважень та щодо нецільового та нераціонального використанням земельних ділянок - органом місцевого самоврядування та передачі у власність земельної ділянки іншим особам, відмінним від членів СФГ, а не щодо земельних ділянок, які утворилися в результаті поділу та передані у власність членам СФГ.

Зважаючи на викладене, відповідач зазначає, що вимоги позивача є незаконними, а тому він, ОСОБА_1 , заперечує проти їх задоволення судом в повному обсязі.

За наслідком проведеного попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, відповідні витрати відповідача складаються із витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2022 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 31.03.2022 на 10:00 год., продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

08.02.2022 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.№ 1439), в якій позивач просив суд забезпечити позов у справі № 917/2008/21 шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу третім особам в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :00:002:0037, площею 4,6 га, призначеної для ведення фермерського господарства, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою суду від 10.02.2022 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 31.03.2022 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 24.05.2022 на 10:00 год.

Позивач у відповіді на відзив (вх.№ 3168 від 19.05.2022) зазначає, що твердження відповідача про те, що земельна ділянка, яка перебувала в постійному користуванні фермерського господарства на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого на ім`я ОСОБА_2 01.04.1994 року, внаслідок її приватизації головою та членами фермерського господарства припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а тому не входить до земель фермерського господарства, окрім земельної ділянки голови та земельних ділянок членів фермерського господарства, які виявили бажання передати свої земельні ділянки йому в оренду, є безпідставним, оскільки 23 вересня 2013 року Фермерське господарство "Черненко" нотаріально оформленою заявою відповідним компетентним органам на виконання рішення загальних зборів членів фермерського господарства дало згоду на передачу у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, які знаходяться в користуванні фермерського господарства на підставі Державного акту № 211, загальною площею 29,7 га наступним членам фермерського господарства: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

20 вересня 2013 року загальними зборами членів фермерського господарства «Черненко» було прийнято рішення про приватизацію землі, яка знаходяться в постійному користуванні фермерського господарства на підставі Державного акту № 211, загальною площею 29,7 га та відповідно згоду на передачу у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із указаної землі членам фермерського господарства, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що відповідач в соціальних мережах подав оголошення наступного змісту: «Здам в оренду пай 4,6 га, перед з/д переїздом с.Селещина, Машівський район, Полтавська область, бажано з ФГ, кадастровий № :00:002:0037, т. ». Це оголошення свідчить про намір призвести до негативних наслідків для фермерського господарства та позбавленням його матеріальної основи - землі.

Позивач зазначає, що він здійснював підготовку до початку весняно-польових робіт. Земельна ділянка відповідача належить до фермерської землі та є матеріальною основою фермерського господарства. Заяви про вихід з фермерського господарства та повернення землі відповідач не подавав, рішення з цього питання не приймалося. Тому дії відповідача на передачу фермерської земельної ділянки іншій особі свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, позбавлення фермерського господарства своєї матеріальної основи до вирішення спору, а також наголошує на важливість використання судом доктрини суперечливої поведінки як запобіжника проти зловживань.

Оскільки 20 вересня 2013 року загальними зборами членів фермерського господарства «Черненко» було прийнято рішення також про те, що обов`язки землекористувача після приватизації землі здійснюватиме виключно ФГ «Черненко», отримані у власність землі залишатимуться фермерськими, позивач зазначає, що доктрина заборони суперечливої поведінки полягає в тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці (посилається на постанову об`єднаної палати КЦС ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Використання відповідачем, який являється членом фермерського господарства та отримав безоплатно земельну ділянку зі згоди фермерського господарства із земель, що перебували в постійному користуванні ФГ для використання за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, всупереч рішенням загальних зборів, в яких він приймав участь, своїм попереднім заявам, поведінці та інтересам позивача, намагання продати земельний пай, що є матеріальною основою фермерського господарства особам, які не мають жодного стосунку до ФГ, позбавити ФГ його матеріальної основи завдає істотної шкоди інтересам юридичної особи (позивача), членом якого він являється. Якби про таку поведінку було відомо, ФГ за жодних умов не надало б дозволу на безоплатне отримання відповідачем фермерської землі.

Ці обставини, як зазначає позивач, вказують на суперечливість поведінки відповідача. Відповідач запевняє, що не має правовідносин із позивачем. Проте матеріали справи свідчать про зворотне.

Посилаючись на ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», позивач зазначає, що Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 187676127 від 06.11.2019 року, сформованим приватним нотаріусом Довгань A.M. підтверджується наступне:

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 230, земельна ділянка кадастровий номер :00:002:0037, дата державної реєстрації земельної ділянки - 23.09.2016 року, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, вид угіддя - рілля, площа 4,6 га, державна реєстрація права власності проведена 01.11.2019 року, підстава виникнення: рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачу даної земельної ділянки безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_1 від 23.10.2019 року 22-ї сесії VІІ скликання Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області.

Належна відповідачу земельна ділянка сформована 23.09.2016 року та з цієї дати не передавалася позивачем відповідачу за актом приймання-передачі. Відповідач є членом фермерського господарства і не вибував з нього.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину - члену ФГ «Черненко» ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) на території Селещинської сільської ради, Машівського району, Полтавської області (за межами населених пунктів) розроблено Приватним підприємством «АЛІДАДА».

У складі цього проекту землеустрою є копія Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10, виданого на ім`я ОСОБА_2 01 квітня 1994 року, відповідно до якого передана в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка площею 25,0 + 4,7 га .

Станом на 18.08.2011 року, - дату затвердження змін до Статуту Фермерського господарства «Черненко», до складу земель фермерського господарства відносилася земельна ділянка, виділена його засновнику для ведення фермерського господарства, тобто земельна ділянка, надана в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 25,0 + 4,7 га, що і обумовлено в п.6.6. Статуту.

Позивач зазначає, що Розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації від 12 травня 2008 року № 289 надано дозвіл на приватизацію та розробку проекту відведення земельних ділянок на території Селещинської сілької ради у розмірі 5,22 кадастрових гектарів громадянам - членам СФГ «Черненко» для ведення фермерського господарства у відповідності до вимог ст. 17,32,81,116,118,121,125,126 Земельного Кодексу України, в тому числі члену СФГ ОСОБА_1 . Заяву про надання дозволу на приватизацію та розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі 5,22 га відповідач подавав 18.12.2007 року, а позивач 23.09.2013 року надав нотаріально посвідчену заяву на виконання рішення загальних зборів про передачу у власність земельних ділянок її членам, в тому числі відповідачу на підставі рішення загальних зборів.

Ці документи, як зазначає позивач, є складовою проекту землеустрою, на підставі якого і відбулася безоплатна приватизація землі відповідачем.

Відмова відповідача в укладенні договору свідчить, що право позивача підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору оренди землі укладеним на умовах, визначених позивачем.

Ухвалою суду від 24.05.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2022 на 10:00 год.

В судовому засіданні 17.06.2022 суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив та клопотання відповідача про продовження строку для подання заперечення на відповідь на відзив позивача (див. протокол судового засідання від 17.06.2022).

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив (вх.№ 3855 від 16.06.2022) зазначає, що нічим не підтвердженим є твердження позивача про подачу відповідачем оголошення в соціальних мережах про здачу в оренду спірної земельної ділянки.

Посилаючись на ч. 1 ст. 316, ч.1-ч.3 ст. 319, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 627 ЦК України відповідач наголошую на тому, що земельна ділянка з кадастровим номером: :00:002:0037 сільськогосподарського призначення площею 4,6 га призначена для ведення фермерського господарства і належить відповідачу на праві приватної власності, яке відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 41 Конституції України є непорушним.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство», як зазначає відповідач, він має законне право власника та члена фермерського господарства самостійно обирати один із передбачених чинним законодавством способів користування та розпорядження належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою.

Проте, всупереч викладеному, позивач без законних на те підстав розцінює дії відповідача як такі, що можуть заподіяти шкоду його правам, свободам та інтересам, порушують принцип добросовісності та доктрини заборони суперечливої поведінки.

Відповідач наголошує на тому, що його дії по використанню та розпорядженню спірною земельною ділянкою є законними, спрямованими на захист свого конституційного права власності на дану земельну ділянку, і жодним чином не можуть заподіяти шкоди правам, свободам та інтересам Фермерського господарства «Черненко».

Зокрема, на початку 2021 року, як зазначає відповідач, Фермерське господарство «Черненко» запропонувало йому до підпису договір оренди землі в редакції, що додана до вказаної позовної заяви, який він не виявив наміру підписувати. Після цього в березні 2021 року позивач звернувся до Машівського районного суду із позовною заявою до відповідача про визнання договору оренди землі укладеним. Рішенням Машівського районного суду від 10.06.2021 року у справі №948/238/21 в задоволенні вказаної позовної заяви позивачу було відмовлено повністю. Постановою Полтавського апеляційного суду у даній справі від 19.10.2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито з підстав порушення судом підсудності, так як спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, як зазначає відповідач, з початку 2021 року і по даний час позивачу було достеменно відомо про те, що відповідач не бажає передавати йому в оренду належну відповідачу на праві приватної власності земельну ділянку, а має намір обрати один із передбачених ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство» способів розпорядження нею.

Зважаючи на наявність спору, який розглядався Машівським районним судом Полтавської області, у 2021 році відповідач був позбавлений можливості використати своє законне право власника земельної ділянки та члена фермерського господарства, оскільки спір вирішувався навесні, а тому відповідач був позбавлений можливості провести весняно-польові роботи, обробити земельну ділянку, внести посіви.

Навесні 2022 року, як зазначає відповідач, він приступив до самостійного господарювання на належній йому земельній ділянці, оскільки має на це, на думку відповідача, законне право, та позивачу достеменно відомо про те, що відповідач не бажає мати з ним договірних відносин.

Отже, як зазначає відповідач, його дії є законними та не суперечать його попередній поведінці, а є цілком сформованою позицією по відношенню до своєї приватної власності, про що достеменно відомо позивачу ще з початку 2021 року.

Крім того, вказана позиція повністю спростовує твердження позивача про його право володіння належною відповідачу земельною ділянкою з кадастровим номером: :00:002:0037, сільськогосподарського призначення площею 4,6га, призначену для ведення фермерського господарства.

Відповідач зазначає, що аналізуючи вимоги ч. 1 ст. 317 ЦК України, на яку також посилається і позивач, слід зазначити, що вказана законодавча норма визначає права саме власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а не іншого володільця майна.

Ототожнення позивачем власника з іншим володільцем майна, яким він себе і вважає, в даній ситуації є недоречним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», на яку посилається позивач, вказує лише на можливість, а не на обов`язок включення земель, належних на праві приватної власності членам фермерського господарства, до його земель.

Передбачене ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» право володіння та користування земельною ділянкою, яка знаходиться у власності відповідача, як члена фермерського господарства, Фермерське господарство «Черненко» набуло б тому разі, якщо б відповідач не виявив бажання обрати один із передбачених вимогами ст. 14 вказаного Закону способів розпорядження своєю земельною ділянкою та добровільно уклав із ним договір оренди землі.

За вказаних обставин, як зазначає відповідач, він має законне право самостійно обирати спосіб розпорядження належною йому на праві приватної земельною ділянкою, оскільки вона з врахуванням положень Статуту, не входить до земель позивача.

Крім того, до відповіді на відзив позивачем долучено копію протоколу загальних зборів членів Фермерського господарства «Черненко» від 20 вересня 2013 року, відповідно до п. 1, п. 2 якого всіма членами та головою ФГ одноголосно надано згоду на безоплатну приватизацію земель фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області. В пункті 3 протоколу зазначено, що після приватизації фермерської землі та одержання у власність земельних ділянок обов`язки землекористувача ними здійснюватиме виключно ФГ «Черненко» на визначених ним умовах, приватизовані земельні ділянки залишатимуться фермерськими землями відповідно до п.6.6. Статуту ФГ «Черненко» в редакції 2011 року.

В свою чергу, як зазначає відповідач, загальні збори членів Фермерського господарства як 20 вересня 2013 року, так і в іншу дату, не проводились та, відповідно, він на них не був присутнім.

Зокрема, основним документом, що регулює діяльність Фермерського господарства «Черненко», є його Статут, зареєстрований в установленому законом порядку.

Проте, Статутом Фермерського господарства «Черненко» в редакції 2011 року та внесеними до нього змінами не передбачено проведення загальних зборів членів фермерського господарства та не визначено переліку питань, які мав би вирішувати даний орган управління. Натомість розділом 4 Статуту визначено, що управління фермерським господарством здійснює його голова, який також є його засновником, або призначений ним директор.

Зважаючи на викладене, як зазначає відповідач, з моменту заснування фермерського господарства і по даний час загальні збори не скликались та не проводились. В процесі приватизації землі відповідачем підписувався ряд необхідних документів, але з впевненістю сказати, чи належить йому підпис на вказаному вище протоколі, відповідач зможе в разі надання позивачем до суду його оригіналу. Однозначно відповідач запевняє, що зміст зазначеного протоколу та прийнятих рішень йому не оголошувався, збори не проводились.

Крім того, відповідач повторно наголошує, що відповідно до п.6.6. Статуту до земель фермерського господарства належать землі, виділені його засновнику для ведення фермерського господарства, землі, що належать голові фермерського господарства на праві приватної власності, а також придбані, успадковані, взяті в оренду, користування у інших фізичних осіб і держави.

Із викладеного вбачається, що до земель фермерського господарства належать землі, належні на праві приватної власності лише його голові. Земельні ділянки, належні на праві приватної власності членам фермерського господарства, не відносяться до його земель, а тому не становлять його матеріальної основи, як на те вказує позивач.

Таким чином, як зазначає відповідач, п. 3 рішення загальних зборів членів Фермерського господарства «Черненко» від 20 вересня 2013 року є таким, що порушує гарантоване ст. 41 Конституції України право власності, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Завчасне відібрання від членів фермерського господарства згоди на відмову від гарантованого конституційного права на власність є таким, що грубо порушує їх права та законні інтереси, а тому не є обов`язковим до виконання.

До того ж, як зазначає відповідач, в копіях, долучених позивачем матеріалів проекту землеустрою щодо відведення відповідачу земельної ділянки, як члену Фермерського господарства «Черненко», копія відповідного протоколу загальних зборів від 20 вересня 2013 року відсутня, що вказує на те, що юридичної значимості для прийняття рішення про відведення земельної ділянки воно не має та з врахуванням положень Статуту, яким не передбачено діяльності такого органу управління, як збори, є нелегітимним для врахування при прийнятті рішень.

Крім того, відповідач повторно наголошує на тому, що спосіб захисту порушеного права має бути таким, що не суперечить закону, тоді як обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання судом договору оренди землі укладеним на умовах, визначених стороною, порушує конституційне право відповідача вільно володіти та розпоряджатись своєю власністю.

Посилаючись на ст. 1, 13, ч.1 ст. 14, ч.1, 2 ст. 15, ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ч. 1,2 ст. 207 , ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, відповідач зазначає, що обов`язковою умовою укладення договору оренди землі є його письмова форма, в якій повинні бути викладені всі істотні та інші умови, які погодили обидві сторони, а також підпис у договорі.

Оскільки між відповідачем та позивачем не було досягнуто жодної згоди на укладення договору оренди землі та відповідач не виявив волевиявлення на укладення відповідного договору як на запропонованих позивачем, так і будь-яких інших умовах, а також, зважаючи на те, що право приватної власності є непорушним та гарантованим Конституцією України, відповідач зазначає, що він не може бути примушений до укладення будь-якого правочину поза його волею, як і суд не може визнати і правочин, яким в даному випадку є договір оренди землі, укладеним.

В судовому засіданні 17.06.2022 позивач позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник проти позову заперечують. В судовому засіданні оголошено перерву до 10.08.2022 до 10:00 год.

03.08.2022 до суду від позивача надійшло письмове пояснення по справі з додатком (вх.№5232).

10.08.2022 від відповідача до суду надійшло заперечення на долучення до матеріалів справи письмового пояснення позивача (вх.№ 5442).

В судовому засіданні 10.08.2022 відмовлено позивачу у долученні до матеріалів справи письмового пояснення (див. протокол судового засідання від 10.08.2022), оголошено перерву до 26.08.2022 на 11:00 год.

Ухвалою суду від 26.08.2022 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 11.10.2022 на 11:30 год.

Ухвалою суду від 18.10.2022 розгляд справи призначено на 15.11.2022 на 12:00 год., оскільки судове засідання, призначене на 11.10.2022 на 11:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

В судовому засіданні 15.11.2022 оголошено перерву до 23.11.2022 до 10:00 год.

Ухвалою суду від 23.11.2022 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 06.12.2022 на 09:50 год.

В судовому засіданні 06.12.2022 відповідач надав суду заяву про подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України з додатком і просить здійснити розподіл понесених ним витрат в сумі 15 000,00 грн відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України.

В судовому засіданні 06.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, Серія ПЛ №211, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 від 01 квітня 1994 року, громадянину ОСОБА_2 в постійне користування для ведення селянського(фермерського) господарства була передана земельна ділянка площею 25,0 га + 4,7 га на території Селещинської сільської ради народних депутатів (а.с.49).

Фермерське господарство «Черненко», ідентифікаційний код 13954468, зареєстровано 17.03.1993, дата запису: 11.12.2007 року, номер запису: 1 000272, що підтверджується Випискою серія ААБ № 190873 з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, керівник - ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно Статуту Фермерського господарства «Черненко» (а.с.36-42) засновником та головою фермерського господарства є ОСОБА_3 . Членами фермерського господарства є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (відповідач).

Згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину - члену ФГ «Черненко» ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) на території Селещинської сільської ради, Машівського району, Полтавської області (за межами населених пунктів), розробленого Приватним підприємством «АЛІДАДА» (а.с.14-51) даний проект розроблений згідно розпорядження Машівської районної державної адміністрації від 12.05.2008 №289 та у відповідності до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про фермерське господарство».

Даним проектом землеустрою, відповідно до ст.ст.17,31,32,81,116,118,121,125,126 ЗК України, та ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено передати у власність громадянину члену ФГ «Черненко» гр. ОСОБА_1 , земельну ділянку загальною площею 4,6 га для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю).

Судом встановлено, що згідно розпорядження Машівської районної державної адміністрації від 12.05.2008 №289 (а.с.21) надано дозвіл на приватизацію та розробку проекту відведення земельних ділянок на території Селещинської сільської ради у розмірі 5,22 кадастрових гектарів громадянам членам ФГ «Черненко» для ведення фермерського господарства: ОСОБА_1 (відповідачу), ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 (а.с.21).

Заява на надання дозволу на приватизацію та розробку проекту відведення земельної ділянки членам ФГ «Черненко» на території Селещинської сільської ради у розмірі 5,22 га для ведення фермерського господарства була подана ОСОБА_1 до Машівської районної державної адміністрації 18.12.2007 (а.с.20).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину - члену ФГ «Черненко» ОСОБА_1 містить також заяву ФГ «Черненко» (а.с.22), згідно якої Фермерське господарство «Черненко» на виконання рішення загальних зборів членів фермерського господарства, в особі голови ОСОБА_3 дає згоду на передачу у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель, які знаходяться в користуванні фермерського господарства «Черненко» на підставі Державного акту № 211, загальною площею 29,7 га, наступним членам фермерського господарства: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Заява посвідчена приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М., зареєстрована в реєстрі 23.09.2013 за № 1940.

Відповідно до Висновку Відділу Держземагенства у Машівському районі Полтавської області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 05.06.2013 за № 27 (а.с.34) земельна ділянка відводиться ОСОБА_1 у приватну власність за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні ФГ «Черненко».

У висновку Державної експертизи землевпорядної документації від 11.10.2013 № 915 (а.с.50) зазначено про передачу у власність гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) земельної ділянки за рахунок земель ФГ «Черненко». Державний акт на право постійного користування, серія ПЛ № 211, виданий ОСОБА_2 , зареєстрований за № 10 від 01.04.1994. Згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власникам земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) відділу Держземагенства у Машівському районі від 28.05.2013 № 157, станом на 01.01.2013 земельна ділянка обліковується у землях ФГ «Черненко» 13954468 (рядок 18), рілля (графа 5) 29,70 га (а.с.23).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 (а.с.58) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 230, земельна ділянка кадастровий номер :00:002:0037, дата державної реєстрації земельної ділянки - 23.09.2016 року, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, вид угіддя - рілля, площа 4,6 га, державна реєстрація права власності проведена 01.11.2019 року, підстава виникнення: рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачу даної земельної ділянки безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_1 від 23.10.2019 року 22-ї сесії VІІ скликання Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області. Власником земельної ділянки є громадянин України ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року загальними зборами членів фермерського господарства «Черненко» було прийнято рішення про надання згоди на безоплатну приватизацію землі, що перебуває в постійному користуванні фермерського господарства площею 25,0 + 4,7 га на підставі Державного акту на право постійного користування, виданого на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10, загальною площею 29,7 га в розмірі земельної частки (паю) із указаної землі членам фермерського господарства, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

В п. 3 протоколу загальних зборів членів ФГ «Черненко» від 20.09.2013 зазначено, що після приватизації фермерської землі та одержання у власність земельних ділянок головою ФГ ОСОБА_2 та членами ФГ - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 обов`язки землекористувача цими земельними ділянками здійснюватиме виключно ФГ «Черненко» на визначених ним умовах, приватизовані земельні ділянки залишатимуться фермерськими землями відповідно до п. 6.6. Статуту ФГ «Черненко» в редакції 2011 року (а.с.117).

Позивач в позові зазначає, що Фермерське господарство «Черненко» повинне включити спірну земельну ділянку в податкові декларації з фіксованого сільськогосподарського податку та статистичні звіти, а тому виникла необхідність оформити право оренди, належної відповідачу земельної ділянки та укласти між позивачем та відповідачем договір оренди та зареєструвати право оренди відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України.

Позивач зазначає, що члени Фермерського господарства «Черненко» - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підписали з позивачем договори оренди земельних ділянок, належних їм на праві власності та повернули Фермерському господарству «Черненко» для проведення державної реєстрації права оренди, а відповідач не повернув підписаний зі своєї сторони примірник договору оренди землі, як і не направив протоколу розбіжностей та не повідомив щодо підстав непідписання вказаного договору.

Направлений Фермерським господарством «Черненко» відповідачу листом Укрпоштою договір оренди землі в редакції типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору оренди землі" №220 від 03.03.2004, повернувся на адресу ФГ «Черненко», що змусило позивача звернутися з позовом до Машівського районного суду Полтавської області з вимогою до відповідача про визнання укладеним договору оренди землі.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2021 року у задоволенні позову Фермерського господарства «Черненко» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі укладеним відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року вищезазначене рішення скасовано, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с.64-65).

Вищезазначене змусило позивача звернутися з даним позовом до Господарського суду Полтавської області.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши додані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції від 26.12.1992, на момент створення ФГ «Черненко») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Враховуючи вищезазначене, на момент надання земельної ділянки ОСОБА_3 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII «Про селянське (фермерське) господарство» після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Отже законодавством, чинним на момент створення ФГ «Черненко», було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

01.04.1994 року на підставі рішення Селещинської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області від 26.02.1993 року ОСОБА_3 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 25,0 га + 4,7 га на території Селещинської сільської ради народних депутатів з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний факт підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, виданого громадянину України Серія ПЛ № 211 від 01.04.1994. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10.

На виконання вимог законодавства ОСОБА_3 було створене ФГ «Черненко», яке є діючим господарством, платником податків і яке на сьогоднішній день займається господарською діяльність відповідно до статуту та вимог чинного законодавства України. ОСОБА_3 являється засновником та головою ФГ «Черненко».

Суд зазначає, що й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 1, 7, 8 Закону України № 937-IV «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року).

В постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду зазначила наступне.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Згідно п. 1.1. Статуту ФГ «Черненко» (в редакції 2011 року) Фермерське господарство «Черненко» є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно п.6.6. Статуту до земель фермерського господарства належать землі, виділені його засновнику для ведення фермерського господарства, землі, що належать голові фермерського господарства на праві приватної власності, а також придбані, успадковані, взяті в оренду, користування у інших фізичних осіб і держави.

Отже до земель фермерського господарства належать землі, виділені його засновнику ОСОБА_3 на підставі рішення Селещинської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області від 26.02.1993 року та надані у постійне користування площею 25,0 га + 4,7 га на території Селещинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, Серія ПЛ № 211 від 01.04.1994, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 (а.с.58) власником земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:0037, площею 4,6 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, є громадянин України ОСОБА_1 . Державна реєстрація права власності проведена 01.11.2019 року, підстава виникнення: рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачу даної земельної ділянки безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_1 від 23.10.2019 року 22-ї сесії VІІ скликання Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області.

З Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину - члену ФГ «Черненко» ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) на території Селещинської сільської ради, Машівського району, Полтавської області (за межами населених пунктів) вбачається, що земельна ділянка відводиться ОСОБА_1 у приватну власність за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні ФГ «Черненко». Державний акт на право постійного користування, Cерія ПЛ № 211, виданий ОСОБА_2 , зареєстрований за № 10 від 01.04.1994.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із:

1) земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування;

2) земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Враховуючи те, що відповідач член фермерського господарства приватизував земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0037, площею 4,6 га із земель, які надавались ОСОБА_3 у постійне користування площею 25,0 га + 4,7 га на території Селещинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, Серія ПЛ № 211 від 01.04.1994, ОСОБА_3 був створений та зареєстрований суб`єкт господарювання (юридична особа) ФГ «Черненко», суд дійшов висновку, що землі ФГ «Черненко» складаються із земель, які приватизовані його членами із земель, наданих засновнику фермерського господарства згідно Державного акту на право постійного користування землею, Серія ПЛ № 211 від 01.04.1994.

Крім того матеріали справи містять заяву ФГ «Черненко» (а.с.22), згідно якої Фермерське господарство «Черненко» на виконання рішення загальних зборів членів фермерського господарства, в особі голови ОСОБА_3 дає згоду на передачу у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель, які знаходяться в користування фермерського господарства «Черненко» на підставі Державного акту № 211, загальною площею 29,7 га, наступним членам фермерського господарства: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Заява посвідчена приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М., зареєстрована в реєстрі 23.09.2013 за № 1940.

Згідно рішення загальних зборів членів фермерського господарства «Черненко» від 20.09.2013 (а.с.117) прийнято рішення про надання згоди на безоплатну приватизацію землі, що перебуває в постійному користуванні фермерського господарства площею 25,0 + 4,7 га на підставі Державного акту на право постійного користування, виданого на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10, загальною площею 29,7 га в розмірі земельної частки (паю) із указаної землі членам фермерського господарства, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

В п. 3 протоколу загальних зборів членів ФГ «Черненко» від 20.09.2013 зазначено, що після приватизації фермерської землі та одержання у власність земельних ділянок головою ФГ ОСОБА_2 та членами ФГ - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 обов`язки землекористувача цими земельними ділянками здійснюватиме виключно ФГ «Черненко» на визначених ним умовах, приватизовані земельні ділянки залишатимуться фермерськими землями відповідно до п. 6.6. Статуту ФГ «Черненко» в редакції 2011 року.

Посилання відповідача на те, що Статутом ФГ «Черненко» в редакції 2011 не передбачено проведення загальних зборів членів фермерського господарства є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції станом на 20.09.2013 дата проведення зборів) порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем рішення загальних зборів членів ФГ «Черненко» від 20.09.2013 та визнання його недійсним в судовому порядку. Відповідачем також не заперечується його підпис в протоколі рішення, а також не заявлялось клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.

Отже є безпідставним і посилання відповідача на статтю 14 Закону України «Про фермерське господарство».

Суд зазначає, що зі змісту Закону України «Про фермерське господарство» земля є основним активом будь-якого фермерського господарства.

Згідно п.6.6. Статуту ФГ «Черненко» в редакції 2011, до земель фермерського господарства належать землі, виділені його засновнику для ведення фермерського господарства, тобто, і в т.ч. земельна ділянка, належна відповідачу на праві власності, яка входила до складу земель фермерського господарства і якою фермерське господарство володіло на праві постійного користування.

Як зазначалося вище, відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із земельних ділянок, що належать на праві власності самому фермерському господарству, що належать на праві приватної власності громадянам - членам фермерського господарства, земельних ділянок, що використовуються на умовах оренди. Частина друга цієї статті визначає, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство. Відповідно до статі 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

З урахуванням того, що відповідач є членом ФГ «Черненко», земельна ділянка площею 4,6 га, кадастровий номер :00:002:0037, належна йому на праві власності, входить до земель, які становить матеріальну основу фермерського господарства (суб`єкта господарювання), і відповідач не погоджується з користуванням позивачем спірною земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту його порушених прав шляхом визнання укладеним договору оренди землі в судовому порядку, оскільки цей спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України і забезпечить від руйнування майнової основи господарювання фермерського господарства, порушення прав інших членів, працівників, кредиторів тощо.

Договір оренди землі в редакції позивача не суперечить типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору оренди землі" №220 від 03.03.2004. Відповідач заперечень щодо запропонованих позивачем умов договору ні позивачу ні суду не надав.

Щодо незгоди відповідача з положеннями Статуту ФГ «Черненко» в редакції 2011 року суд зазначає, що ОСОБА_1 , як член фермерського господарства, має право звертатися до голови ФГ «Черненко» з пропозицією щодо внесення змін та доповнень до Статуту, користуватися іншими правами та виконувати обов`язки відповідно до Закону України «Про фермерське господарство».

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже вимоги позивача обгрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем не оспорені і підлягають судом задоволенню.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати укладеним між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Черненко" з дня набрання законної сили рішенням суду договір оренди землі на наступних умовах:

ДОГОВІР

оренди землі

с.Селещина, Машівський район, Полтавська область "___"______2020р.

Орендодавець : ОСОБА_1 , з одного боку, та

Орендар: Фермерське господарство «Черненко» в особі голови ФГ «Черненко» Черненка Якова Григоровича, що діє на підставі Статуту, з другого боку,

уклали цей договір про нижченаведене:

Предмет договору

1. Орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку призначену для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :00:002:0037, яка розташована на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області.

Об`єкт оренди

2. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,6 гектарів у тому числі, рілля - 4,6 гектарів.

3. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.

4. Земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів.

5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить: 195908,27 гривень.

6. Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

7. Інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини відсутні.

Строк дії договору

8. Договір укладено на 10 (десять) років.

Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України договір автоматичному поновленню підлягає.

Орендна плата

9.Орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: 25000,00 (двадцять п`ять тисяч грн.) грн.:

у грошовій формі повністю або частинами шляхом проведення будь-яких розрахунків передбачених законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту;

- у натуральній формі повністю або частинами шляхом погодження номенклатури, кількості, вартості, якісних показників продукції під час письмового оформлення одержання в рахунок орендної плати (її частини) Орендодавцем продукції;

- у відробіткової формі повністю або частинами шляхом надання послуг, вид, обсяги, строки і місце надання яких оформляється сторонами письмово.

10. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

11. Орендна плата вноситься у такі строки: до 31 грудня кожного року .

12. Передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

13. Розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі:

зміни умов господарювання, передбачених договором;

зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

в інших випадках, передбачених законом.

14. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором стягується пеня у розмірі 0,1 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення.

Умови використання земельної ділянки

15.Земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур

16. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства

17. Умови збереження стану об`єкта оренди: дотримуватися вимог протиерозійної організації територій, екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів, викопувати обов`язки відповідно до умов договору оренди та Земельного кодексу України не допускати погіршення екологічного стану й родючості земельної ділянки, не проводити сільськогосподарські пали (спалювання стерні, післяжнивних залишків та розведення багать на полях) без відповідного дозволу, отриманого у встановленому законом порядку.

Умови повернення земельної ділянки (земельних ділянок)

18. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим у якому він одержав її в оренду.

Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

У разі погіршення якості грунтового покриву та інших корисних властивостей орендованої земельної ділянки або приведення її у непридатний для використання цільовим призначенням стан збитки, що підлягають відшкодуванню, визначаються відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 193).

19. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці підлягають відшкодуванню.

20. Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою орендодавцем землі, не підлягають відшкодуванню.

21. Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором.

Збитками вважаються:

фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права;

доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

22. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Обмеження (обтяження) щодо використання

земельної ділянки (земельних ділянок)

23. На орендовану земельну ділянку на час укладення договору не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.

24. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку.

Інші права та обов`язки сторін

25. Права орендодавця:

-вимагати від Орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим договором;

- вимагати від Орендаря дотримуватись екологічної безпеки землекористування, додержуватись державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів;

- вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати;

-інші права, визначені Законом України «Про оренду землі» та цим Договором

26. Обов`язки орендодавця:

- передати Орендарю в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам цього договору;

- повідомити Орендаря про існуючі права третіх осіб та забезпечувати відповідно до закону права третіх осіб;

- не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися земельною ділянкою;

- попередити Орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди:

-інші обов`язки, визначені Законом України "Про оренду землі" та цим Договором.

27. Права орендаря:

- самостійно господарювати на землі з дотриманням умов цього Договору;

- за письмовою згодою Орендодавця зводити виробничі та інші будівлі і споруди;

- отримувати продукцію та доходи;

- власності на посіви і насадження сільськогосподарських культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію;

- здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою Орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем;

- на період дії цього Договору обмінюватися належним правом користування земельною ділянкою з іншими Орендарями земельних ділянок сільськогосподарського призначення шляхом укладання з ними договорів суборенди відповідної ділянки або її частини, які підлягатимуть державній реєстрації.

-передавати орендовану земельну ділянку або її частину у суборенду без зміни цільового призначення в період дії цього Договору шляхом укладення договору суборенди земельної ділянки, який підлягатиме державній реєстрації;

-витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування;

-на усунення будь-яких перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою;

-на відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці, будь-якими третіми особами;

-залишити за собою здійснені за власний рахунок вигоди від поліпшення орендованої земельної ділянки, якщо ці поліпшення можуть бути відокремлені без заподіяння шкоди земельній ділянці;

-інші права, визначені Законом України «Про оренду землі» та цим Договором.

28. Обов`язки орендаря:

- приступити до використання земельної ділянки в строки встановлені цим договором, який буде зареєстрованим у відповідності до закону;

- виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором;

-дотримуватись режиму природоохоронного використання земель;

-своєчасно сплачувати орендну плату;

-інші обов`язки, визначені Законом України "Про оренду землі" та цим Договором.

Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини

29. Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини несе орендар.

Страхування об`єкта оренди

30. Згідно з цим договором об`єкт оренди не підлягає страхуванню на період дії цього договору.

31. Страхування об`єкта оренди здійснює за бажанням орендар.

32. Сторони домовилися про те, що Орендар може застрахувати об`єкт оренди і не може вимагати відшкодування витрат на страхування від Орендодавця.

Зміна умов договору і припинення його дії

33. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

34. Дія договору припиняється у разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

придбання орендарем земельної ділянки у власність;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом

ліквідації юридичної особи-орендаря.

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

35. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

взаємною згодою сторін;

рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її (їх) використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

36. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

37. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору

38. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

39. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

40. Умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду земельної ділянки, права оренди земельної ділянки.

41. Земельна ділянка, що є предметом оренди за цим договором не може бути передана Орендарем до статутного фонду (капіталу) юридичної особи, а також передана у заставу на строк дії даного договору, якщо інше не встановлено законодавством України, а також на таких самих умовах не може передаватися на строк дії даного договору право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законодавством України або додатковою угодою.

42. Передача в заставу або до статутного фонду (капіталу) юридичної особи частини земельної ділянки (або права на частину земельної ділянки) не здійснюється.

43. Орендодавець на строк дії даного договору не може передати земельну ділянку, що є предметом оренди за цим договором у заставу або до статутного фонду (капіталу) юридичної особи без письмової згоди Орендаря.

44.Заставодерждателем земельної ділянки сільськогосподарського призначення та права на неї (оренди, емфітевзису) не можуть бути ні орендар, ні орендодавець, ні треті особи.

45.Порядк та умови застави і внесення до статутного фонду земельної діянки та права на неї (оренди, суперфіцію, емфітевзису) визначається додатковою угодою.

46.Право оренди земельної ділянки не може відчужуватися Орендарем у тому числі не може продаватися на земельних торгах, а також не може передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу (фонду) господарського підприємства на строк дії договору оренди, крім випадків, визначених законодавством України.

Прикінцеві положення

47. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

48.Цей договір укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря.

Реквізити сторін

Орендодавець Орендар

Матяш Сергій Олександрович Фермерське господарство «Черненко»

Паспорт серія__№______ діє на підставі Статуту, затвердженого

вид. ________________________________

_______________________________ державна реєстрація проведена

_______________________________ _________

__________________________ __________________________________

Місце проживання фізичної особи:

39430, Полтавська обл., Машівський р-н. Банківські реквізити:

АДРЕСА_2

Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ________________________________

Місцезнаходження юридичної особи:

вул. Козацька ,82 , с. Селещина, Машівський

район. Полтавська область, 39430

Ідентифікаційний код 13954468

Підписи сторін

Орендодавець Орендар

_______ Матяш Сергій Олександрович Голова

ФГ «Черненко»___________ Черненко Я.Г.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Фермерського господарства "Черненко", вул. Козацька, 82, с. Селещина, Полтавського району, Полтавської області, 39430, ідентифікаційний код 13954468 - 2 270,00 грн - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.