РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2022Справа № 910/7685/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС";

до Держави Україна в особі Державної інспекції ядерного регулювання України;

про стягнення 1 164 800,00 грн збитків.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Апостолова В.В., адвокат, ордер серії ВЕ № 1069975 від 15.08.2022;

Від відповідача: Мишковська А. А., уповноважена особа;

Румежак Н. О., уповноважена особа.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва, в якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної інспекції ядерного регулювання України збитки у розмірі 1 164 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані встановленням рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 640/20317/20 протиправності дій Державної інспекції ядерного регулювання України щодо анулювання ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" залишено без руху та встановлено позивачу спосіб і строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.08.2022 на адресу суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7685/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.09.2022.

До господарського суду 21.09.2022 від Державної інспекції ядерного регулювання України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" 27.09.2022 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Від Державної інспекції ядерного регулювання України надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні, суд, заслухавши думку представників сторін та враховуючи подані ними заяви про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу № 910/7685/22 до судового розгляду по суті одразу після закінчення підготовчого судового засідання.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 13.12.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні 13.12.2022 проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

13.12.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" (далі - позивач, ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС") здійснює діяльність в сфері використання джерел іонізуючого випромінювання, на провадження якої отримав у Державної інспекції ядерного регулювання України (далі - відповідач) ліцензію на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011 строком дії до 15.06.2026 року.

Північна інспекція Державної інспекції ядерного регулювання України листом від 16.07.2020 № 33-20/8352 повідомила позивача, що наказом Державної інспекції ядерного регулювання України від 14.07.2020 № 291 було анульовано ліцензію ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" № ОВ 0104499 від 15.06.2011 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), строком дії до 15.06.2026, відповідно до ст. 16 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" та з урахуванням листа Департаменту забезпечення діяльності, пов`язаною з небезпечними матеріалами Національної поліції України від 18.06.2020 року № 607/19/01-2020.

Позивач вказує, що, у зв`язку з анулювання ліцензії ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" № ОВ 0104499 від 15.06.2011 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) ним було укладено договір дарування № 111/2020 від 28.05.2020 з Комунальним некомерційним підприємством "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради", предметом якого був комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 вартістю 975 000,00 грн.

Також позивач зазначає, що ним було достроково розірвано раніше укладені договори, пов`язані із провадженням діяльності з використанням джерел іонізуючого випромінювання у зв`язку з чим йому було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 189 800,00 грн.

Однак, позивач, не погоджуючись з наказом відповідача, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про його скасування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 640/20317/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправним та скасування наказу від 14.07.2020 № 291 в частині анулювання ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011 задоволено.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 640/20317/20, відповідачем прийнято наказ про скасування наказу від 14.07.2020 №291 та листом від 02.07.2021 № 33-20/10101 повернуто позивачеві оригінал ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до господарського суду з позовом про відшкодування збитків (реальних збитків та упущеної вигоди), яких йому завдав відповідач внаслідок прийняття наказу від 14.07.2020 № 291, який Окружним адміністративним судом міста Києва визнаний протиправним та скасований в частині анулювання ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивачем самостійно прийнято рішення про дарування комплекту джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 та здійснено це до завершення гранично встановленого терміну безпечного завершення дозволеної діяльності, а тому відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між анулюванням ліцензії та даруванням джерела іонізуючого випромінювання іншому суб`єкту.

Щодо упущеної вигоди, яку позивач просить суд стягнути з Державної інспекції ядерного регулювання України, відповідач вказує, що частина договорів розірвана ще до дати повідомлення про прийняття наказу від 14.07.2020 № 291, а інша частина договорів укладена на виконання робіт, які не підлягають ліцензування і які позивач міг би виконувати після прийняття наказу від 14.07.2020 № 291.

Також відповідач зазначає, що матеріали справи вказують на те, що договірні зобов`язання не виконані з підстав дострокового припинення договорів за взаємною згодою сторін, а не у зв`язку з анулюванням ліцензії, а тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Як вбачається з ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто зі змісту ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Суб`єктом цивільного правопорушення є боржник, а об`єктом правопорушення зобов`язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб`єктивну сторону становить вина боржника, а об`єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов`язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наказом Державної інспекції ядерного регулювання України від 14.07.2020 № 291 було анульовано ліцензію ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" № ОВ 0104499 від 15.06.2011 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), строком дії до 15.06.2026, відповідно до ст. 16 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" та з урахуванням листа Департаменту забезпечення діяльності, пов`язаною з небезпечними матеріалами Національної поліції України від 18.06.2020 року № 607/19/01-2020.

Позивач, не погоджуючись з наказом відповідача, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про його скасування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 640/20317/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправним та скасування наказу від 14.07.2020 № 291 в частині анулювання ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011 задоволено.

Тобто рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 640/20317/20 встановлено протиправну поведінку відповідача щодо прийняття наказу від 14.07.2020 № 291, яким анульовано ліцензію ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" № ОВ 0104499 від 15.06.2011 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає, що Північна інспекція Державної інспекції ядерного регулювання України листом від 16.07.2020 № 33-20/8352 повідомила позивача, що наказом Державної інспекції ядерного регулювання України від 14.07.2020 № 291 було анульовано ліцензію ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" № ОВ 0104499 від 15.06.2011 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ). Також у вказаному листі повідомлено позивача про те, що йому необхідно протягом 10 днів з дня надходження даного листа проінформувати Північну інспекцію Державної інспекції ядерного регулювання України щодо виконання визначених законодавством заходів стосовно безпечного завершення дозволеної діяльності у повному обсязі, зокрема передачі радіонуклідних ДІВ та радіоактивних відходів суб`єктам діяльності, які мають відповідні ліцензії та відповідно до ст. 16 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" надіслати оригінал ліцензії.

Як вказує позивач, враховуючи стислі терміни виконання припису Північної інспекції Державної інспекції ядерного регулювання України та на виконання ст. 16 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" був вимушений укласти з Комунальним некомерційним підприємством "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради" договір дарування № 111/2020 від 28.05.2020, предметом якого був комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 вартістю 975 000,00 грн.

Укласти договір купівлі-продажу або поставки джерела іонізуючого випромінювання позивач Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 з суб`єктами діяльності, що мають відповідні ліцензії за такий короткий термін позивачу не виявилося можливим.

На підтвердження своїх доводів, позивачем надано до суду договір № 03-30/27 від 02.07.2018 та специфікацію до нього, відповідно до яких ним було придбано у Державного підприємства "УДВП Ізотоп" джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 у кількості 3 штук та вартістю 975 000,00 грн за штуку з ПДВ та договір дарування № 111/2020 від 25.08.2020 відповідно до якого позивачем передано Комунальному некомерційному підприємству "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради" джерело іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11. Відповідно до специфікації, яка є додатком до договору № 111/2020 від 25.08.2020 та акту здачі-приймання джерел іонізуючого випромінювання, вартість джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 складає 975 000,00 грн.

Однак, в матеріалах справи наявний акт здачі-приймання на тимчасове зберігання джерел іонізуючого випромінювання по договору № П-001-2016 від 11.01.2016, відповідно до якого вартість джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 становить 812 500,00 грн без ПДВ, що ніяк не узгоджується з вартістю товару з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом № 3007/1 від 30.07.2020 повідомив відповідача про передачу джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 на тимчасове зберігання Державному підприємству "УДВП Ізотоп". Також вказаним листом позивач повідомив, що ним вживаються всі заходи щодо безпечного завершення дозволеної діяльності у повному обсязі, зокрема передачі джерела іонізуючого випромінювання іншим суб`єктам діяльності, які мають відповідні ліцензії.

Листом № 0408/1 від 04.08.2020 позивач просив відповідача про продовження строку для безпечного завершення дозвільної діяльності у повному обсязі та надати новий 10-денний строк для цього, однак після офіційного завершення адаптивного карантину.

Листом № 0608/1 від 06.08.2020 позивач звернувся до Державного підприємства "УДВП Ізотоп" з проханням придбати комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 або запропонувати інший спосіб відчуження, що вирішило б питання безпечного завершення діяльності ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС".

Також листом № 2108/2 від 21.08.2020 позивач повідомив відповідача про досягнення усної домовленості з керівництвом Державного підприємства "УДВП Ізотоп" щодо прийняття останнім одного комплекту джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 для підготовки до передачі на довгострокове зберігання (захоронення) та просив надати додатковий час для безпечного завершення дозволеної діяльності. У вказаному листі позивач зазначив, що не дивлячись на завищення ціни підготовки до передачі на довгострокове зберігання (захоронення) ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" висловило готовність підписати договір, однак Державним підприємством "УДВП Ізотоп" вказаний договір не було підписано.

Листом № 2808/1 від 28.08.2020 позивач повідомив відповідача про безпечне завершення дозволеної діяльності у повному обсязі та передав комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 Комунальному некомерційному підприємству "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради".

Листом № 2808/2 від 28.08.2020 позивач повідомив Державне підприємство "УДВП Ізотоп", що відповідно до договору дарування № 111/2020 від 25.08.2020 новим власником комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 є Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради". Також вказаним листом позивач повідомив, що тимчасове зберігання комплекту джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11, який був переданий Державному підприємству "УДВП Ізотоп" 09.02.2019 згідно акту здачі-приймання на тимчасове зберігання джерел іонізуючого випромінювання по договору № П-001-2016 від 11.01.2016 припиняється.

Судом встановлено, що позивачем придбано комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 відповідно до договору № 03-30/27 від 02.07.2018 та 08.02.2019 передано на тимчасове зберігання Державному підприємству "УДВП Ізотоп" відповідно до акту здачі-приймання від 08.02.2019, який наявний в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що ним було передано вказане джерело іонізуючого випромінювання на тимчасове зберігання у зв`язку з наказом відповідача від 14.07.2020 № 291 не відповідають дійсності.

Також судом відхиляються твердження позивача, щодо недостатності часу для укладання договору купівлі-продажу або договору поставки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи у ТОВ "УКРІЗОТОПСЕРВІС" було достатньо часу для укладення відповідних договорів та ним вчинялися активні дії спрямовані на їх укладення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Так суд приходить до висновку, що позивач, здійснюючи господарську діяльність, самостійно прийняв рішення про укладення з Комунальним некомерційним підприємством "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради" договору дарування комплекту джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11.

Наказ відповідача від 14.07.2020 № 291 не встановлював способів чи порядку безпечного завершення дозвільної діяльності у повному обсязі, а тому суд не вбачає причинного зв`язку між винесенням наказу та укладенням позивачем саме договору дарування комплекту джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11.

Суд зазначає, що п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України визначає збитки як втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи той факт, що комплект джерела іонізуючого випромінювання Кобальт-60 типу ГИТ-К-11 не був знищений або пошкоджений внаслідок прийняття відповідачем наказу від 14.07.2020 № 291, а був переданий Комунальному некомерційному підприємству "Одеський обласний онкологічний диспансер" Одеської обласної ради" на підставі договору дарування, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Держави Україна в особі Державної інспекції ядерного регулювання України грошових коштів у розмірі 975 000,00 грн як збитків.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 189 800,00 грн суд зазначає наступне.

На підтвердження упущеної вигоди у розмірі 189 800,00 грн позивачем надано до суду:

- договір № ПО 34/18/44 від 17.01.2018, додаткову угоду від 22.12.2018 до договору № ПО-34/18 від 17.01.2018, додаткову угоду № 3 від 21.02.2020 до договору № ПО-34/18 від 17.01.2018 (позивач зазначає, що сторонами при укладенні даних угод, було допущено суто технічну помилку та не вірно вказано номер договору), акт від 19.03.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО 34/18/44 від 17.01.2018 та додаткової угоди № від 21.02.2020, акт від 10.06.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО 34/18/44 від 17.01.2018 та додаткової угоди №3 від 21.02.2020;

-договір № ПО-35/19 від 29.12.2018, акт від 25.02.2020 № 5 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-35/19 від 29.12.2018, акт від 25.05.2020 № 6 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-35/19 від 29.12.2018;

- договір № ПО-43/19 від 28.11.2019, акт від 17.09.2020 № 2 до договору ПО-43/19 від 28.11.2019, акт від 24.06.2020 № 3 до договору ПО-43/19 від 28.11.2019, додаткова угода від 14.07.2020 № 1 до договору № ПО-43/19 від 28.11.2019;

- договір № ПО-44/20 від 27.12.2019, акт від 20.03.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-44/20 від 27.12.2019, акт від 17.06.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-44/20 від 27.12.2019, додаткова угода від 31.07.2020 № 1 до договору № ПО-44/20 від 27.12.2019;

- договір № ПО-45/20 від 11.12.2019, перелік робіт та обґрунтування їх вартості (додаток № 1 до договору № ПО-45/20 від 11.12.2019), кошторис витрат на виконання робіт (додаток № 2 до договору№ ПО-45/20 від 11.12.2019), акт від 04.02.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-45/20 від 11.12.2019, акт від 21.05.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору ПО-45/20 від 11.12.2019:

- договір № ПО-46/20 від 26.12.2019, акт від 31.03.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-46/20 від 26.12.2019, акт від 25.06.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-46/20 від 26.12.2019, додаткова угода від 14.07.2020 № 1 до договору ПО-46/20 від 26.12.2019;

- договір № ПО-48/20 від 03.02.2020, перелік робіт та обґрунтування їх вартості (додаток № 1 до договору № ПО-48/20 від 03.02.2020), кошторис витрат на виконання робіт (додаток № 2 до договору№ ПО-48/20 від 03.02.2020), акт від 13.03.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-48/20 від 03.02.2020, акт від 26.06.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору ПО-48/20 від 03.02.2020, додаткова угода від 30.09.2020 № 1 до договору ПО-48/20 від 03.02.2020;

- договір № ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020, перелік робіт та обґрунтування їх вартості (додаток № 1 до договору № ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020), кошторис витрат на виконання робіт (додаток № 2 до договору№ ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020), акт від 10.04.2020 № 1 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020, акт від 24.06.2020 № 2 здачі-прийому виконаних робіт до договору № ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020, додаткова угода від 14.07.2020 № 1 до договору ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020.

Дослідивши вищевказані документи, на які позивач посилається як на підставу задоволення його позовної вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Державної інспекції ядерного регулювання України упущеної вигоди у розмірі 189 800,00 грн, судом встановлено таке.

Так, як вбачається з додаткової угоди від 14.07.2020 № 1 до договору № ПО-46/20 від 26.12.2019, додаткової угоди від 14.07.2020 № 1 до договору № ПО-43/19 від 28.11.2019 та додаткової угоди від 14.07.2020 № 1 до договору №ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020, договори № ПО-46/20 від 26.12.2019, № ПО-43/19 від 28.11.2019 та №ПО-49/20/5/27/2020 від 23.02.2020 були розірвані ще до повідомлення позивача Північною інспекцією Державної інспекції ядерного регулювання України листом від 16.07.2020 № 33-20/8352 про анулювання ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) № OB 0104499 від 15.06.2011, тобто їх було розірвано за згодою сторін і не у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу про анулювання ліцензії позивача.

Відповідно до додаткової угоди від 31.07.2020 № 1 до договору № ПО-44/20 від 27.12.2019 та додаткової угоди від 30.09.2020 № 1 до договору № ПО-48/20 від 03.02.2020, договори № ПО-44/20 від 27.12.2019 та № ПО-48/20 від 03.02.2020 розірвані за взаємною згодою сторін без зазначення підстави, яка спричинила розірвання вказаних договорів.

Також судом встановлено, що договори № ПО 34/18/44 від 17.01.2018, № ПО-35/19 від 29.12.2018 та № ПО-45/20 від 11.12.2019 є чинними, доказів розірвання вказаних договорів, в тому числі у зв`язку з винесенням відповідачем наказу про анулювання ліцензії № OB 0104499 від 15.06.2011, позивачем до суду не надано.

Позивач зазначає, що до договору № ПО 34/18/44 від 17.01.2018, було укладено дві додаткові угоди, однак сторонами було допущено технічну помилку і невірно зазначено номер договору до якого укладаються вказані додаткові угоди.

Однак, якщо з додаткової угоди від 22.12.2018 до договору № ПО-34/18 від 17.01.2018, яким продовжено строк дії договору до 15.06.2019, вбачається, що сторонами дійсно здійснено технічну помилку та невірно вказаний номер договору, однак з додаткової угоди № 3 від 21.02.2020 до договору № ПО-34/18 від 17.01.2018 уже про технічну помилку суд не може дійти висновку, оскільки додаткова угода від 22.12.2018 не має номера та встановлює строк дії договору до 15.06.2019, а додаткова угода від 21.02.2020 має номер, а саме № 3, встановлює дію договору з 01.01.2018 по 31.12.2020 та у п. 3 міститься посилання на договір № ПО-34/18 від 31.12.2018. Навіть в разі, якщо допустити, що сторонами допущено помилку в номері договору додаткової угоди № 3 від 21.02.2020, то позивачем не надано додаткову угоду № 2 до цього договору, для можливості встановлення всього ланцюга подій, які вчинялися сторонами по виконанню вказаного договору та встановлювали строк дії договору № ПО 34/18/44 від 17.01.2018 з 15.06.2019.

Також з договору № ПО 34/18/44 від 17.01.2018 вбачається, що його предметом є обслуговування та забезпечення радіаційної безпеки (РБ) блоків з джерелами іонізуючого випромінювання (ДІВ) інформаційно-вимірювальних систем (ІВС), які укомплектовані радіонуклідами, згідно діючих в Україні нормативних та технічних документів (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 вказаного договору, визначені вимоги до виконання робіт, що являються предметом договору: виконавець щоквартально виконує огляд блоків джерел випромінювання, з метою забезпечення їх відповідності вимогам НТД, а також радіаційний дозиметричний контроль.

При цьому, у договорі № ПО 34/18/44 від 17.01.2018 не конкретизовано, які саме роботи виконувались відповідно до п. 1.1, 1.2, специфікація та калькуляція відсутні.

Суд наголошує, що відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" роботи з радіаційного дозиметричного контролю (п. 1.2 договору) не належать до робіт з використання джерел іонізуючого випромінювання і відповідно на проведення таких робіт ліцензія на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання не видається.

Відповідно до п. 1.1 договору № ПО-35/19 від 29.12.2018, виконавець зобов`язується забезпечити, а замовник оплатити: виконання технічної і консультативної допомоги в обслуговуванні та забезпеченні радіаційної безпеки (РБ) блоку з джерелом іонізуючого випромінювання (ДІВ) інформаційно-вимірювальної системи (ІВС) "ВПП-ТРИГЛА" у замовника, яка укомплектована радіонуклідом Криптон 85, згідно діючих в Україні нормативних та технічних документів (НТД): Державні санітарні правила "Основні санітарні правила забезпечення радіаційної безпеки України" Державні санітарні правила - 6.177- 2005-09-02). Державні гігієнічні нормативи "Норми радіаційної безпеки України (НРБУ-97)", "Санітарні правила будови і експлуатації радіоізотопних приладів - 1946-78" (ДНАОП 0.03-1.63-78), Закон України "Про використання ядерної енергії і радіаційну безпеку", Закон України "Про поводження з радіоактивними відходами", експлуатаційна документація та ін. (далі НТД) (далі- роботи).

Пунктом 1.2. договору № ПО-35/19 від 29.12.2018, сторони встановили вимоги до виконання робіт, що являться предметом даного договору: виконавець щоквартально виконує огляд блоку джерела іонізуючого випромінювання, а також умов оточуючого його середовища у замовника, з метою забезпечення їх відповідності вимогам радіаційної безпеки, згідно НТД, методом відбору мазків перевіряє герметичність ДІВ, а також здійснює радіаційний дозиметричний контроль. Результати обстеження технічного стану блоку ДІВ і оточуючого його обладнання, а також радіаційно-дозиметричного контролю, оформлюються відповідними актом обстеження і протоколом радіаційних вимірювань в 2-х екземплярах.

При цьому, сторонами у вказаному пункті не конкретизовано, які саме роботи мали виконуватися позивачем.

Пунктом 2.2. договору № ПО-35/19 від 29.12.2018 встановлено, що оплата послуг проводиться щоквартально в розмірі 7 385,00 грн. (сім тисяч триста вісімдесят п`ять грн 00 коп.), без ПДВ за один квартал протягом 10 банківських днів після підписання акту прийому-здачі виконаних робіт та надання рахунку на оплату.

Відповідно до акту від 25.02.2020 № 5 та акту від 20.05.2020 № 6, позивач надав замовнику всі роботи передбачені договором № ПО-35/19 від 29.12.2018, а саме надання технічної і консультаційної допомоги в обслуговуванні та забезпеченні радіаційної безпеки блоку з джерелом іонізуючого випромінювання інформаційно-вимірювальної системи "ВПП-ТРИГЛА", яка укомплектована радіонуклідом Криптон 85.

Суд звертає увагу, що роботи з консультаційної допомоги в обслуговуванні та забезпеченні радіаційної безпеки, огляд умов оточуючого його середовища у замовника, а також радіаційного дозиметричного контролю відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" не належать до робіт з використання джерел іонізуючого випромінювання і на проведення таких робіт не видається відповідна ліцензія.

Згідно з п. 1.1., 1.2. договору № ПО-45/20 від 11.12.2019, виконавець зобов`язується забезпечити, а замовник оплатити: надання технічної і методичної допомоги в забезпеченні радіаційної безпеки блоків з радіонуклідами радіоізотопних приладів технологічного контролю маси 1м2 паперу типу "ВПП-ТРИГЛА", відповідно з вимогами діючих нормативних і технічних документів (НТД: "Норми радіаційної безпеки України (НРБУ-97)", "Основні санітарні правила РБ України (Державні санітарні правила: 6.177-2005-09-02)", Закон України "Про використання ядерної енергії і радіаційну безпеку", Закон України "Про поводження з радіоактивними відходами", експлуатаційна документація та ін. (далі НТД). Вимоги до виконання робіт, що являються предметом договору: виконавець щоквартально виконує огляд блоків джерел випромінювання, з метою забезпечення їх відповідності вимогам НТД, а також радіаційний-дозиметричний контроль.

Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.2.4 договору № ПО-45/20 від 11.12.2019, за весь об`єм робіт по договору замовник упродовж 2020 року виплачує виконавцю 66 500,00 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот гри. 00 коп.), без ПДВ. Оплата проводиться щоквартально рівними частинами по 16 625,00 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять грн. 00 коп.) без ПДВ, протягом 10 днів після оформлення акту прийому-здачі виконаних робіт та рахунку на оплату. Перелік робіт та обґрунтування їх вартості, а також кошторис, наведені в додатках №1 та №2 до договору, які є невід`ємною частино договору.

У додатку № 1 до договору № ПО-45/20 від 11.12.2019 сторонами передбачений перелік робіт та обґрунтування їх вартості. Так з метою забезпечення радіаційної безпеки обслуговування радіоізотопних датчиків ІВС для технологічного контролю маси 1 м2 паперу типу "ВПП ТРИГЛА" з радіонуклідом Криптон 85, відповідно з вимогами діючих в Україні нормативно-технічних документів: "Основні санітарні правила забезпечення радіаційної безпеки України (Державні санітарні правила 6.177-2005-09-02)", "Норми радіаційної безпеки України - НРБУ-97", "СП 1946-78", Закон України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", "Санітарні правила поведінки з радіоактивними відходами (СПРВ-85)", експлуатаційна документація на ІВС та ін. (далі НТД), повинні бути забезпечені контроль і техдопомога у виконанні наступних вимог:

- стійкість блоків з ДІВ до механічних, хімічних, температурних і ін. впливів, їх герметичність до наявності у навколишньому середовищі пилу, водяних парів та агресивних речовин;

- ???цілісність захисних плівок на шляху пучка випромінювання. ???Автоматичне перекриття пучка випромінювання від ДІВ у випадках вимикання електропостачання або аварійної ситуації;

- функціонування світової сигналізації про положення заслінки, яка перекриває пучок випромінювання, "Відкрито" і "Закрито";

- наявність знаків радіаційної безпеки. ???Перевірка наявності джерела випромінювання, контрольних пломб на вузлі джерела, цілісність спецзамків;

- радіаційний дозиметричний контроль: визначення максимальної потужності дози випромінювання впритул до блоку джерела, а також на відстані 1 метра на рівні очей, тазу та ніг. Перевірка герметичності ДІВ методом відбору мазків;

- ???виконання також інших робіт, необхідність в яких виникає в процесі експлуатації ІВС, які пов`язані з функціонуванням радіоізотопного датчика.

У вказаному додатку до договору № ПО-45/20 від 11.12.2019 сторонами також зазначено, що у зв`язку зі специфікою виконуваних робіт, їх різноманітністю, а також опромінюванням працюючого персоналу, прейскуранти на такі роботи відсутні і їх оплата проводиться за договірною ціною.

Тобто вартість наданих послуг позивачем за договором № ПО-45/20 від 11.12.2019 оплачується замовником кожного разу за договірною ціною, яка залежить від специфіки та різноманіття виконаних позивачем послуг чи наданих ним робіт.

Відповідно до акту № 1 від 04.02.2020 та акту № 2 від 21.05.2020 позивачем виконано всі роботи за перший та другий квартал 2020 року відповідно, передбачені договором № ПО-45/20 від 11.12.2019, а саме надання технічної і консультаційної допомоги в забезпеченні радіаційної безпеки блоків з радіонуклідами радіоізотопних приладів технологічного контролю маси 1 м2 паперу типу "ВПП ТРИГЛА": стійкість блоків з ДІВ до механічних, хімічних, температурних і ін. впливів, їх герметичність до наявності у навколишньому середовищі пилу, водяних парів та агресивних речовин; цілісність захисних плівок на шляху пучка випромінювання. ???Автоматичне перекриття пучка випромінювання від ДІВ у випадках вимикання електропостачання або аварійної ситуації; функціонування світової сигналізації про положення заслінки, яка перекриває пучок випромінювання, "Відкрито" і "Закрито"; наявність знаків радіаційної безпеки. ???Перевірка наявності джерела випромінювання, контрольних пломб на вузлі джерела, цілісність спецзамків; радіаційний дозиметричний контроль: визначення максимальної потужності дози випромінювання впритул до блоку джерела, а також на відстані 1 метра на рівні очей, тазу та ніг. Перевірка герметичності ДІВ методом відбору мазків; виконання також інших робіт, необхідність в яких виникає в процесі експлуатації ІВС, які пов`язані з функціонуванням радіоізотопного датчика.

В актах № 1 та № 2 сторонами не конкретизовано, які ж саме послуги надавалися позивачем, а лише обмежилися вказанням загального переліку робіт, який наведений у додатку № 1 до договору № ПО-45/20 від 11.12.2019.

Також суд зазначає, що радіаційний дозиметричний контроль відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» не належить до робіт з використання джерел іонізуючого випромінювання і на проведення таких робіт не видається відповідна ліцензія, однак перевірка герметичності ДІВ методом відбору мазків, у відповідності до вказаної норми закону, відноситься до робіт з використання джерел іонізуючого випромінювання але позивач не міг здійснювати такі роботи, оскільки виконання таких робіт ліцензією № ОВ 010499 від 15.06.2011 дозволено не було.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 дійшла висновку, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено факту наявності збитків та їх розміру, а, відповідно, також і причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками.

Всі твердження позивача про заподіяні йому збитки внаслідок прийняття відповідачем наказу про анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно із частинами 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІЗОТОПСЕРВІС" про стягнення з Держави Україна в особі Державної інспекції ядерного регулювання України збитків у розмірі 1 164 800,00 грн.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено 29.12.2022.

Суддя О.В. Мандриченко