ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Справа №33/29 (914/2953/21)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Львівметалпласт» б/н від 22.08.2022 (вх. ЗАГС. №01-05/2095/22 від 24.08.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 (повний текст ухвали складено 04.08.2022, суддя Цікало А.І.)

у справі №33/29 (914/2953/21)

за позовом: Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ»

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач»

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лойко Олександр Іванович

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватне підприємство «Львівметалпласт»

про: визнання недійсним договору поділу нерухомого майна, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів

в межах справи №33/29

про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач»

за участю представників:

від апелянта: Гаврилюк О.Р. - адвокат

від відповідача 1: Кобельник О.С. - ліквідатор

від ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування»: Демідонт - адвокат

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 у справі №33/29 (914/2953/21) позов задоволено; визнано недійсним договір поділу нерухомого майна від 12.11.2009, укладений між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І., зареєстрований в реєстрі правочинів за №1674; скасовано державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна та відновлено в реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на об`єкт нерухомості; здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позову ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» відмовити.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.08.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 12.10.2022.

22.09.2022 на електронну адресу суду надійшов відзив ПрАТ «ВНК «Розточчя» на апеляційну скаргу, який не був підписаний кваліфікованим електронним підписом, разом з цим, 05.10.2022 на поштову адресу суду надійшов оригінал вказаного відзиву.

У зв`язку із масовими ракетними обстрілами по всій території України судове засідання у справі №33/29 (914/2953/21), призначене на 12.10.2022, не відбулося.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2022 призначено розгляд справи на 02.11.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.11.2022 відкладено розгляд справи на 23.11.2022.

21.11.2022 на електронну адресу суду від представника скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх. №01-04/6548/22 від 21.11.2022).

23.11.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення скаржника до апеляційної скарги (вх. №01-04/6625/22 від 23.11.2022).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 відкладено розгляд справи на 30.11.2022.

30.11.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді - Орищин Г.В (з 29.11.2022 по 01.12.2022).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 призначено розгляд справи на 14.12.2022.

В судовому засіданні 14.12.2022 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» відмовити.

Ліквідатор ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» арбітражний керуючий Кобельник О.С. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи явки представників в судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід скасувати з прийняттям нового рішення, з огляду на наступне.

Приватне акціонерне товариство «ВНК Розточчя СТ» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про бездіяльність ліквідаторів у виконанні судового рішення, яке набрало законної сили, виявленні активів боржника та формуванні ліквідаційної маси до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», у якому позивач просить:

1. Визнати недійсним договір поділу нерухомого майна від 12.11.2009, що укладений між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойка О.І., зареєстрований в реєстрі правочинів за №1674, та застосувати наслідки недійсності договору:

1.1. Скасувати державну реєстрацію наступних трьох об`єктів нерухомого майна, що утворилось внаслідок відповідного поділу:

- реєстраційний номер майна: 28844772; тип майна: нежитлові приміщення корпусу № 12 літ. «А-4» загальною площею 48667,0 кв. м.: адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321;

- реєстраційний номер майна: 28844949; тип майна: нежитлові приміщення корпусу № 12 літ. «А-4» № 53; № 54 загальною площею 1409,7 кв. м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321;

- реєстраційний номер майна: 28844967; тип майна: нежитлові приміщення корпусу № 12 літ. «А-4» № 55; № 56; № 57 загальною площею 7993,5 кв. м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321.;

1.2. Відновити в реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на об`єкт нерухомості реєстраційний номер майна: 27200100; тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» загальною площею 58070,2 кв.м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321;

2. Стягнути з ТзОВ «УК «Львівський автонавантажувач» на користь ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» 420288,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.05.2009 між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» укладено договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстровані в реєстрі правочинів за №701 та №704, відповідно до умов яких ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» продало ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» 14/100 нежитлових приміщень (приміщення №№ 55, 56, 57) та 02/100 нежитлових приміщень (приміщення №№ 53, 54) в будівлі виробничого корпусу № 12, позначеної в плані літерою «А-4» за адресою: м.Львів, вул.Шевченка, 321. Загальна ціна вказаних договорів (ціна продажу приміщень) склала 420288,00 грн.

В подальшому, 12.11.2009 між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» укладено договір поділу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1674, відповідно до умов якого сторони розподілили нежитлові приміщення корпусу № 12 літ. «А-4», загальною площею 58070,2 кв.м., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 321, які є об`єктом права спільної часткової власності, у тому числі об`єкти, право власності на які перейшло до ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» на підставі договорів купівлі-продажу від 29.05.2009, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстрованих в реєстрі правочинів за №701 та №704.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.11.2011 у справі №5015/4950/11 визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені 29.05.2009 між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстровані в реєстрі правочинів за №701 та №704. Зазначене рішення набрало законної сили.

Позивач стверджує, що оскільки вказані договори купівлі-продажу визнано недійсними в судовому порядку, слід визнати недійсним договір поділу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності правочину та стягнути кошти, отримані у зв`язку із укладенням таких договорів купівлі-продажу.

Також, позивач вказує на відсутність висновку про можливість поділу майна, що є предметом оспорюваного договору поділу, що в свою чергу свідчить про порушення порядку проведення процедури поділу об`єктів нерухомого майна.

ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1), в особі ліквідатора арбітражного керуючого Папури Я.М., та ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (відповідач-2), в особі ліквідатора арбітражного керуючого Козія В.Ю. під час розгляду справи в суді першої інстанції просили відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Згодом, в судовому засіданні 28.07.2022, в якому було ухвалено оскаржене рішення, новий ліквідатор ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» арбітражний керуючий Кобельник О.С. проти позову не заперечив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» під час розгляду справи в суді першої інстанції письмових пояснень щодо позову не подавало, в судових засіданнях представник позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лойко Олександр Іванович письмових пояснень щодо позову не подавав.

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ПП «Львівметалпласт» у поясненнях зазначала, що є добросовісним набувачем частини нерухомого майна, яке було предметом спірного договору поділу та просило суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог і відмовити в позові.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що спірний договір поділу є таким, що суперечать положенням чинного законодавства, оскільки договори купівлі-продажу майна, які стали підставою укладення договору поділу, визнані судом недійсними, а тому укладений договір поділу підлягає визнанню недійсними, у зв`язку з чим також слід скасувати записи про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна, що утворились внаслідок укладення такого договору поділу та відновити в реєстрі прав на нерухоме майно запис, який існував до укладення договору поділу.

Дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції відхилив заяви відповідачів про застосування строку позовної давності у даному спорі, оскільки невиконання ліквідаторами обов`язку із виявлення та повернення майна банкрутів є безперервним порушенням і позовна давність у цьому випадку не може застосовуватись.

Вимоги апеляційної скарги третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ПП «Львівметалпласт» обґрунтовано тим, що при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції не врахував, що позивач, заявляючи вимогу про відновлення в реєстрі прав на нерухоме майно запису прав власності ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на об`єкт нерухомості реєстраційний номер майна:27200100, тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ «А-4» загальною площею 58070,2 кв.м., адреса нерухомого майна: Львівська обл., м.Львів, вул.Шевченка, 321, пред`являє таку вимогу до теперішнього власника частини нерухомого майна ПП «Львівметалпласт», який є добросовісним набувачем вищевказаного нерухомого майна.

Водночас, апелянт повідомляє, що обставини вибуття частини нежитлових приміщень корпусу №12 літ.«А-4» за адресою м.Львів, вул.Шевченка,321 з власності ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» вже були предметом судового розгляду, рішення по яких набрало законної сили, а саме рішення Господарського суду Львівської області від 14.04.2022 у справі №5015/434/11 щодо приміщень, позначених в технічній документації цифрами 55, 56,57 загальною площею 7993,5 кв.м. та рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2011 у справі №5015/435/11 щодо приміщень, позначених в технічній документації цифрами 53,54, загальною площею 1409,7 кв.м., проте, суд першої інстанції вказані обставини не досліджував та не враховував під час ухвалення оскарженого рішення.

Апелянт не погоджується з висновками суду щодо неможливості застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності та наголошує, що між датою оскарженого договору поділу нерухомого майна 12.11.2009 та датою подання позову вересень 2021 року минуло близько дванадцяти років. При цьому Карпенко А.А., що підписувала позовну заяву як директор ПрАТ «ВНК «Розточчя», протягом 2009 року виконувала обов`язки керівника (директора) ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» та відповідно володіла (мала володіти) інформацією про укладені товариством договори. В будь-якому випадку позов, поданий ПрАТ «ВНК «Розточчя» у цій справі лише у 2021 році, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також апелянт звертає увагу на допущені судом першої інстанції процесуальні порушення під час ухвалення рішення від 28.07.2022, а саме суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання про залучення ТзОВ «Укр-Полімер» до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також в судовому засіданні 28.07.2022 не було проведено судових дебатів, натомість після огляду матеріалів справи суд відразу вийшов в нарадчу кімнату для постановлення рішення, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «ВНК «Розточчя» заперечує доводи апелянта. Зокрема, позивач вказує на відсутність порушеного права ПП «Металпласт» та недоведеність ним добросовісності набуття майна.

Так, позивач звертає увагу, що основною позовною вимогою є визнання договору недійсним, а інші вимоги про застосування наслідків недійсності правочину є похідними та могли бути застосовані судом лише у випадку задоволення основної вимоги, проте, задоволення вимоги про відновлення в реєстрі прав на нерухоме майно запису про право власності ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» на спірний об`єкт нерухомості не свідчить про порушення прав ПП «Металпласт», оскільки: внаслідок задоволення вимоги про поновлення відповідного запису про право власності відбувся ефективний та реальний захист прав боржника ТзОВ «ТВП «Львівський Автонавантажувач» (при цьому позивач покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №908/1833/19 та від 25.11.2021 №922/2194/21 щодо ефективного способу захисту порушеного права у розрізі спірних правовідносин, а також на рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України»); ПП «Металпласт» жодним чином не доводить як порушено його права внаслідок відновлення запису; ПП «Металпласт» жодним чином не доводить, що він є добросовісним набувачем; навіть, якщо припустити, що ПП «Металпласт» є добросовісним набувачем (який таким не є), то слід звернути увагу, що в цьому випадку не заявлено вимоги про витребування майна та витребування власником свого майна, яке незаконно вибуло з його власності.

Таким чином, на переконання позивача, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, застосував такий спосіб захисту, який є найдієвіший, усуває необхідність подальшого звернення до суду та затягування процедури банкрутства, а ПП «Львівметалпласт» хоч і має право заперечувати правомірність прийняття оскарженого рішення, однак, це взагалі не свідчить про те, що право апелянта порушене, зокрема, апелянт не має жодних прав на нерухоме майно боржника ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», що знаходиться в останнього лише у фактичному володінні.

Також позивач зазначає, що рішення у справах №5015/434/11 та №5015/435/11 жодним чином не стосуються даного спору та ніяк на нього не впливають.

У доводах про необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності апелянт не зважає на обставини, що мають основне значення для вирішення цього питання, і на які звернув увагу господарський суд під час ухвалення рішення, а саме на те, що положення про позовну давність стосуються лише до порушень, які припинились, тобто до тих, які вичерпують свою дію в часі одноразовим їх вчиненням. В цьому ж випадку, ліквідатори кожного дня не вчиняють необхідних дій з повернення майна банкрута. Відтак внаслідок невчинення ліквідаторами з дня свого призначення жодних дій із виявлення та повернення майна банкрута має місце триваюче правопорушення, оскільки кожного дня відбувається невиконання відповідного обов`язку ліквідаторами. Тому позовна давність не може застосовуватись як і в негаторних позовах.

Окрім того, позивач вважає правомірною відмову суду першої інстанції в залученні ТзОВ «УКР-Полімер» до участі у справі, оскільки відповідне клопотання ПП «Львівметлпласт» було подане після закриття підготовчого провадження у справі, а оскаржуване рішення жодним чином не порушує права ТзОВ «УКР-Полімер».

Щодо доводів про непроведення судом першої інстанції судових дебатів в судовому засіданні позивач вважає, що такі не заслуговують на увагу, оскільки суд заслухав правові позиції усіх сторін і в судовому засіданні був присутній і апелянт.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги ПП «Металпласт» повідомляє суд про наявність судових рішень, які мають значення для розгляду справи, про які однак, позивач та відповідачі не повідомили суд першої інстанції, а апелянт не мав такої можливості внаслідок непроведення судових дебатів у справі. Зокрема, апелянт вказує на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.06.2013 у справі №914/2513/13 про відмову у відстроченні сплати судового збору та повернення позовної заяви ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» про визнання недійсним договору поділу нерухомого майна від 12.11.2009 та рішення Господарського суду Львівської області від 12.03.2015 у справі №914/3968/14 про відмову в задоволенні позову ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» до ПП «Фірма «Галич-Кабель» про витребування нерухомого майна нежитлових приміщень 53,54,56,57 в будівлі виробничого корпусу №12, позначеної в плані літерою «А4» за адресою м.Львів, вул.Шевченка,321, та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2015, якою було залишено без змін вказане рішення та встановлено обставину добросовісності набувача спірного майна.

ПрАТ «ВНК «Розточчя» подало заперечення на вказані додаткові пояснення, у якому зазначило про неможливість застосування до спірних правовідносин позовної давності внаслідок необхідності застосування спеціальної презумпції сумнівності правочину. Так, позивач зазначає, що оспорюваний договір було укладено юридичними особами у підозрілий період в межах року до відкриття проваджень у справах про банкрутство щодо обох сторін договору. З покликанням на практику Верховного Суду щодо визнання недійсними фраудаторних правочинів, позивач вважає, що оскільки згідно із спеціальним законодавством про банкрутство можливим є застосування в цій ситуації презумпції сумнівності правочинів боржника, то внаслідок такої спеціальної процедури не застосовується строк позовної давності, а відповідні правочини можуть бути оскаржені протягом усього періоду провадження у справі про банкрутство.

Також у запереченнях позивач зазначає, що апелянт у додаткових поясненнях до апеляційної скарги вказав на судові рішення, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ч.1 та ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2010 порушено провадження у справі №33/29 за заявою Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про банкрутство ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1), а постановою Господарського суду Львівської області від 09.10.2012 у справі №33/29 ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 порушено провадження у справі №28/45 за заявою ТзОВ «Укравтозапчастина» про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (відповідач-2), 12.01.2011 справі №28/45 присвоєно номер - 5015/118/11, а постановою Господарського суду Львівської області від 15.07.2011 у справі №5015/118/11 ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Отже, станом на час розгляду цієї справи, ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1) та ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (відповідач-2) перебувають на стадії судової процедури ліквідації.

ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» (позивач) є конкурсним кредитором ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1) у справі №33/29, а також конкурсним кредитором ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (відповідач-2) у справі № 5015/118/11.

ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (відповідач-2) є конкурсним кредитором ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1) у справі №33/29.

ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» (позивач) не є стороною договору поділу нерухомого майна від 12.11.2009, визнання недійсним якого є предметом даного спору.

У даному випадку майно, котре є предметом оспорюваного договору поділу, може бути включено до складу ліквідаційної маси відповідача-2, а кошти, стягнення яких є предметом даного позову, можуть бути включені до складу ліквідаційної маси відповідача-1 та спрямовані на задоволення вимог кредиторів у справі №33/29 про банкрутство ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» і у справі №5015/118/11 про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», в тому числі і кредиторських вимог ПрАТ «ВНК Розточчя СТ».

Отже, оспорюваним правочином порушуються права ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» як кредитора ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» щодо можливості задоволення кредиторських вимог позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції загалом правильно встановив наступні фактичні обставини спору.

29.05.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (продавець, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (покупець, відповідач-1) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О. І., зареєстрований в реєстрі за №701.

Відповідно до п.1.1. договору №701, в строки та на умовах, вказаних у цьому договорі продавець зобов`язується передати нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 55, 56, 57 загальною площею 7993,5 кв.м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Шевченка Т., буд.321 і складають 14/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м., далі за текстом договору іменується «об`єкт продажу», а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу у власність і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі та зареєструвати право власності на об`єкт продажу у передбаченому законом порядку. Технічна характеристика об`єкта продажу наведена в технічному паспорті, який є додатком до правовстановлюючих документів на об`єкт продажу, вказаних у п.1.2. цього договору.

У п.1.2. договору №701 зазначено, що об`єкт продажу належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору про поділ нежитлової будівлі, посвідченого Марко Л. В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 30 грудня 2008 року за реєстровим №6579, право власності зареєстроване в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.05.2009 за реєстровим номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 21 травня 2009 року за №22790032.

Відповідно до п.1.4. договору №701, за згодою сторін об`єкт продажу продається за ціною 367752,00 грн., в тому числі ПДВ.

Право власності на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 55, 56, 57 загальною площею 7993,5 кв.м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321, і складають 14/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м. зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.10.2009 за реєстровим номером: 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 12.11.2009 за №24426501.

Також, 29.05.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (продавець, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (покупець, відповідач-1) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 704 (надалі договір №704).

Відповідно до п.1.1. договору №704, в строки та на умовах, вказаних у цьому договорі продавець зобов`язується передати нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 53, 54, загальною площею 1409,7 кв.м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Шевченка Т., буд. 321, і складають 2/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м., далі за текстом договору іменується «об`єкт продажу», а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу у власність і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі та зареєструвати право власності на об`єкт продажу у передбаченому законом порядку. Технічна характеристика об`єкта продажу наведена в технічному паспорті, який є додатком до правовстановлюючих документів на об`єкт продажу, вказаних у п.1.2. цього договору.

У п.1.2. договору №704 зазначено, що об`єкт продажу належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору про поділ нежитлової будівлі, посвідченого Марко Л. В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 30 грудня 2008 року за реєстровим 6579, право власності зареєстроване в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.05.2009 за реєстровим номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 21 травня 2009 року за №22790032.

Відповідно до п.1.4. договору №704, за згодою сторін об`єкт продажу продається за ціною 52536,00 грн., в тому числі ПДВ.

Право власності на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 53, 54, загальною площею 1409,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321 і складають 2/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу № 12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м. зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.10.2009 за реєстраційним номером: 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.10.2009 за № 24031019.

Таким чином, на підставі зазначених договорів №701 та №704, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (відповідач-1) набуло право власності на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 55, 56, 57 загальною площею 7993,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321 і складають 14/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м. та на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 53, 54, загальною площею 1409,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321 і складають 2/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м. відповідно.

В подальшому, 12.11.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (сторона-1, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» (сторона-2, відповідач-1) укладено договір поділу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстрований в реєстрі за №1674 (договір поділу №1674).

Відповідно до п.1 договору поділу №1674, цим договором сторони розподіляють нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4», загальною площею 58070,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., 321, які є об`єктом права спільної часткової власності.

Згідно із п.2 договору поділу №1674, майно, що є предметом цього договору належить:

- 84/100 частки у праві спільної часткової власності на вищевказані нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» - стороні-1, на підставі договору поділу нежитлової будівлі, посвідченого Марко Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 30 грудня 2008 року за реєстровим 6579, право власності зареєстроване в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.05.2009 за реєстровим номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 21 травня 2009 року за №22790032;

- 14/100 частки у праві спільної часткової власності на вищевказані нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» - стороні-2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лойком О.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 29.05.2009 за реєстровим №701, дублікат якого виданий ним же 28.09.2009 за реєстровим №1426, право власності зареєстроване в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.10.2009 за реєстровим номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 12 листопада 2009 року за №24426501;

- 2/100 частки у праві спільної часткової власності на вищевказані нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» - стороні-2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лойком О.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 29.05.2009 за реєстровим №704, дублікат якого виданий ним же 28.09.2009 за реєстровим №1427, право власності зареєстровано в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.10.2009 за реєстровим номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27200100, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05 жовтня 2009 року за №24031019.

У п.6 договору поділу №1674 зазначено, що у відповідності до ст.367 Цивільного кодексу України з моменту укладання цього Договору право спільної часткової власності на нежитлові приміщення корпусу №12 літ.«А-4», що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., 321 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» припиняється, і за кожною зі сторін реєструється право власності на нежитлові приміщення, що вказані у п.5 цього договору, як на окремі, виділені в натурі об`єкти нерухомого майна.

На підставі договору поділу №1674 проведено державну реєстрацію наступних трьох об`єктів нерухомого майна, що утворилось внаслідок відповідного поділу:

- реєстраційний номер майна: 28844772; тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ.«А-4» загальною площею 48667,0 кв. м.: адреса нерухомого майна: Львівська область, м.Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321;

- реєстраційний номер майна: 28844949; тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» № 53; 54 загальною площею 1409,7 кв. м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321;

- реєстраційний номер майна: 28844967; тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ.«А-4» № 55; 56; 57 загальною площею 7993,5 кв. м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.11.2011 у справі №5015/4950/11, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.05.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №701, щодо продажу нежитлових приміщень 55, 56, 57 в будівлі виробничого корпусу №12, позначеної в плані літерою «А-4», за адресою: місто Львів, вул. Шевченка, 321; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.05.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., та зареєстрований в реєстрі правочинів за №704, щодо продажу нежитлових приміщень 53, 54 в будівлі виробничого корпусу №12, позначеної в плані літерою «А-4» за адресою: місто Львів, вул.Шевченка, 321; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» 170,00 грн. - витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.

Отже, у зв`язку з визнанням недійсними договорів купівлі-продажу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», як продавець за такими договорами, повинно було повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» кошти, отримані за продаж майна, чого зроблено не було.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у справі є не сторона спірного договору, а кредитор у справах про банкрутство обох сторін договору.

В цьому випадку, кредитор має безумовний інтерес у наповненні ліквідаційної маси обох відповідачів, тобто, стягнення коштів з відповідача-1 на користь відповідача-2 не матиме впливу на майнові права чи інтереси позивача, який є кредитором обох відповідачів.

Кредитор відповідачів, звернувшись до господарського суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення з відповідача-2 на користь відповідача-1 коштів, отриманих за недійсними правочинами, фактично виконав повноваження ліквідатора відповідача-1, передбачені ст.61 КУзПБ, щодо звернення до третіх осіб вимог про повернення банкруту сум дебіторської заборгованості та здійснення заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

При цьому кредитор не був позбавлений права звернутись до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність ліквідатора у справі про банкрутство відповідача-1.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача-2 на корись відповідача-1 коштів, отриманих за недійсними правочинами, обґрунтована та підлягає задоволенню, натомість, вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Правочини, на підставі яких ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» набуло право власності на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 55, 56, 57 загальною площею 7993,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321 і складають 14/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м. та на нежитлові приміщення, позначені в технічній документації цифрами 53, 54, загальною площею 1409,7 кв.м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Шевченка Т., буд.321, і складають 2/100 ідеальних частки нежитлових приміщень корпусу №12 літ. «А-4», загальна площа яких становить 58070,2 кв.м., визнані судом недійсними.

Отже, таке неіснуюче право щодо об`єктів нерухомості не породжує й прав власника (ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач») щодо розпорядження майном, зокрема, здійснювати поділ майна.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

З огляду на наведені норми права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що спірний договір поділу є таким, що суперечать положенням чинного законодавства, оскільки договори купівлі-продажу майна, які стали підставою укладення договору поділу, визнані судом недійсними, а тому позовна вимога про визнання недійсним укладеного договору поділу є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання недійсним договору поділу нерухомого майна, похідні позовні вимоги про скасування записів про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна, що утворились внаслідок укладення такого договору поділу та відновлення в реєстрі прав на нерухоме майно запису, який існував до укладення договору поділу також є такими, що підлягають до задоволення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що задоволення позовної вимоги про відновлення в реєстрі прав на нерухоме майно запису, який існував до укладення договору поділу, порушує його інтереси, адже місцевий господарський суд врахував обставини впливу рішення за результатами розгляду справи на права та інтереси ПП «Львівметалпласт», залучивши підприємство до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, що в свою чергу, обумовило процесуальну можливість ПП «Львівметалпласт» оскаржити ухвалене судом першої інстанції рішення в апеляційному порядку.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила щодо наслідків спливу позовної давності.

Так, відповідачі у справі звернулись до суду із заявами про застосування наслідків спливу позовної давності, обґрунтовані тим, що позивач був обізнаний про укладання спірного договору поділу в день його укладення, проте з даним позовом звернувся лише в 2021 році, тобто після спливу позовної давності.

Місцевий господарський суд в оскарженому рішенні дійшов висновку про те, що з моменту призначення арбітражних керуючих ліквідаторами Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» у справах про банкрутство відповідачів, жоден з них не вчиняв дій, необхідних для виконання рішення Господарського суду Львівської області від 09.11.2011 у справі №5015/4950/11 та належного виявлення і повернення відповідного майна банкрутів до ліквідаційної маси, таким чином, арбітражні керуючі при виконанні повноважень ліквідаторів відповідачів, не вжили всіх заходів для виявлення та повернення майна банкрутів до ліквідаційної маси, а невиконання ліквідаторами повноважень з виявлення та повернення майна банкрутів є триваючим порушенням. У зв`язку з безперервним невиконанням ліквідаторами обов`язку із виявлення та повернення майна банкрутів, безперервністю відповідного порушення позовна давність не може застосовуватись.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

ПрАТ «ВНК «Розточчя» заявило позовну заяву про бездіяльність ліквідаторів у виконанні судового рішення, яке набрало законної сили, виявленні активів боржника та формуванні ліквідаційної маси, водночас, у прохальній частині просить визнати недійсним договір поділу нерухомого майна, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів.

Колегія суддів зазначає, що скарга на дії чи бездіяльність ліквідатора у справі про банкрутство є відмінною від позову заявою, процесуальні вимоги до якої та порядок розгляду якої врегульовано нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Заява, що розглядається, відповідає вимогам, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, до позовної заяви, розглядалась місцевим господарським судом за правилами загального позовного провадження в межах справи про банкрутство, а зазначення позивачем у назві заяви «про бездіяльність ліквідаторів у виконанні судового рішення, яке набрало законної сили, виявленні активів боржника та формуванні ліквідаційної маси» не відображає підстав позову, викладених у мотивувальній частині заяви, адже заявлений позов в будь-якому випадку не може одночасно розглядатись як скарга на дії ліквідаторів у двох різних справах про банкрутство.

Так, підставами позовної вимоги про визнання недійсним договору поділу нерухомого майна позивач визначив: 1) застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу від 29.05.2009 за №701 та №704 для належного виконання рішення Господарського суду Львівської області від 09.11.2011 у справі №5015/4950/11; 2) порушення порядку проведення процедури поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна (а.с.4-7, том 1). При цьому, обґрунтовуючи другу підставу, позивач у позві покликався на обставини, що є предметом розгляду спору за позовом ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» про визнання неналежною проведеної ліквідатором Козієм В.Ю. у 2016 році та у 2018 році технічної інвентаризації нежитлових приміщень корпусу №12 літ «А-4» загальною площею 48667,0 кв.м. у справі №5015/118/11, який станом на подання дату позовної заяви перебуває в провадженні Господарського суду Львівської області.

Відповідно до ч.5 ст.269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись вказаними межами перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції також не надає оцінку доводам позивача, викладеним у запереченні на додаткові пояснення щодо апеляційної скарги, про ознаки фраудаторності оспорюваного правочину, адже такі підстави позову не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2022 у справі №922/1045/21 зауважив, що правила та підстави недійсності правочину, визначені Кодексом України з процедур банкрутства (Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» тощо), відмінні від наведених в статтях 3, 13, 215 ЦК України, а тому передбачають інші обставини, з якими пов`язується недійсність правочину, вчиненого боржником, що зумовлює інші, ніж наведені в статтях 3, 13, 215 ЦК України, підстави в обґрунтування вимог про визнання недійсним такого правочину. Між тим позивач не змінював підстави в обґрунтування позовних вимог відповідно до чинного принципу диспозитивної господарського судочинства (стаття 14 ГПК України), а суд позбавлений права на цю процесуальну ініціативу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи (а.с.14, том1) та не заперечувалось представником позивача в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, оспорюваний договір, а також договори купівлі продажу нерухомого майна, які згодом було визнано недійсними в судовому порядку (ас.109-110), від імені ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» було підписано керівником (директором) товариства Карпенко А.А.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Карпенко А.А. також є єдиним керівником ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ».

Отже, позивач був обізнаний про укладення оспорюваного договору з дати його укладення.

Проте, позов про визнання договору недійсним подано ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» як кредитором банкрута, при цьому порушення майнових прав позивача обґрунтоване заінтересованістю в наповненні ліквідаційної маси банкрута, отже, про порушення майнового права як кредитора у справі про банкрутство відповідача-1 (в межах справи про банкрутство якого розглядається спір) ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» мав об`єктивну можливість довідатись з дня визнання кредиторських вимог у справі №33/29.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритою інформацією в розумінні ч.2 ст.20 Закону України «Про інформацію», ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.09.2010 затверджено реєстр вимог кредиторів ТзОВ «ТВП «Львівський Автонавантажувач» (відповідач-1 у справі), зокрема, визнано вимоги ВАТ «ВНК «Розточчя СТ» () до боржника в сумі 1661982,47 коп. (4 черга).

Таким чином, позовну давність слід обчислювати з 28.09.2010, а її трирічний строк сплив 28.09.2013, натомість позовну заяву подано у 2021 році, тобто з пропуском більш, ніж семи років.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійним договору поділу нерухомого майна від 12.11.2009, укладеного між ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Львівський автонавантажувач», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстрованим в реєстрі правочинів за №1674, та застосування наслідків недійсності договору шляхом скасування державної реєстрації наступних трьох об`єктів нерухомого майна, що утворилось внаслідок відповідного поділу, та відновлення в реєстрі прав на нерухоме майно запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на об`єкт нерухомості реєстраційний номер майна: 27200100; тип майна: нежитлові приміщення корпусу №12 літ. «А-4» загальною площею 58070,2 кв.м.; адреса нерухомого майна: Львівська область, м. Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 321, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо доводів апелянта про недотримання вимог процесуального права, колегія суддів бере до уваги обставини непроведення в судовому засіданні 28.07.2022 судових дебатів, що підтверджується звукозаписом судового засідання, та свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог процесуального права, передбачених у ст.218 ГПК України, водночас, відхиляє доводи про неправомірність відмови у залученні ТзОВ «Укр-Полімер» в якості третьої особи, оскільки відповідні клопотання були подані після закриття підготовчого провадження у справі, а заявниками не доведено, що рішення у справі матиме вплив на права чи обов`язки ТзОВ «Укр-Полімер», відтак клопотання не відповідають вимогам ч.1 ст.50 ГПК України.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги є частково обґрунтованими, та підлягають задоволенню, а саме рішення Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ» відмовити.

В порядку статті 129 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Приватного підприємства «Львівметалпласт» б/н від 22.08.2022 (вх. ЗАГС. №01-05/2095/22 від 24.08.2022) - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ» відмовити.

3. Судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ» (пров. Новий, 1, смт.Шкло, Яворівський район, Львівська область, 81050; ідентифікаційний код в ) на користь Приватного підприємства «Львівметалпласт» (79069, м.Львів, вул.Шевченка, 321, ідентифікаційний код в ) 19671,48 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят одну гривню сорок вісім копійок) судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 26.12.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.