ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Справа№ 910/19380/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача: адвокат Шевченко І.В. від відповідача: не з`явився
Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 (м. Київ, суддя Князьков В.В., повний текст складено - 24.06.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс»

про стягнення 1 624 057,54 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" (далі - позивач/ТОВ "ЛТК Електрум") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" Плюс" про стягнення основного боргу в сумі 984 148,33 грн, пені в розмірі 484 364,35 грн, інфляційних збитків в сумі 115 115,77 грн та 3% річних в розмірі 40 429,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії №30/01/16 від 26.01.2016 в частині оплати поставленої у 2018 - 2021 роках електроенергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 позовні вимоги ТОВ "ЛТК Електрум" до ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" про стягнення 1 624 057,54 грн - задоволено частково.

Присуджено до ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" на користь ТОВ "ЛТК Електрум" основний борг в сумі 984 148,33 грн, 3% річних в сумі 40 429,09 грн, інфляційні втрати в розмірі 115 115,77 грн та судовий збір в розмірі 17 095,40 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені на суму 484 364,35 грн відмовлено. Судовий збір в сумі 7 265,47 грн залишено за позивачем.

Обґрунтовуючи своє рішення із посиланням на положення ст.ст. 204, 256, 257, 261, 525, 526, 530, 549, 611, 615, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 231, 233 Господарського кодексу України місцевий господарський суду встановив, що період з жовтня 2018 по грудень 2019, з січня по грудень 2020 та з січня по лютий 2021 ТОВ "ЛТК Електрум" було спожито електричну енергію на загальну суму 3436089,36 грн (про що сторонами складено та підписано акти здачі-прийняття електричної енергії.), однак відповідач в повному обсязі за спожиту електричну енергію розрахунків проведено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в розмірі 984 148,33 грн, і, відповідно, дійшов висновку про стягнення заборгованості у розмірі 984 148,33 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, то місцевий господарський суд перевіривши наданий позивачем розрахунок дійшов висновку, що останній (розрахунок) є арифметично правильним, відповідно, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 40 429,09 грн та інфляційні втрати в розмірі 115 115,77 грн

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що:

- за період 17.03.2020 по 22.11.2021 пеня не може нараховуватися, оскільки дія ч. 1 ст. ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» була зупинена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.20. № 533-IX, який набрав чинності 18.03.2020;

- відповідно до підп. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.20. № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги;

- позивачем було пропущено скорочений строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з 31.12.2019 по 16.03.2020, про який відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» (далі - скаржник), звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України та ст. 185 Податкового кодексу України, а також норм процесуального права, а саме - ст.ст. 13, 16, 91, 99, 217, 218 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник апеляційної скарги зазначає, місцевим господарський суд не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що вартість спожитої електричної енергії ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" було сплачено, а фактично заявлена до стягнення сума боргу є пенею, а також те, що позивачем безпідставно було нараховано податок на додану вартість на суму пені, а також зараховано суми часткових оплат в погашення зобов`язання зі сплати неустойки.

Крім того, скаржником у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, зокрема, наголошує, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, зокрема, акти здачі - прийняття електричної енергії за період з 31.10.2018 по травень 2020 року були підписані зі сторони відповідача та скріпленні печаткою товариства; судом першої інстанції відмовлено у стягненні пені; при здійсненні розрахунку позивачем було враховано вимоги ст. 534 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим чергові платежі від відповідача спочатку враховувалися для погашення існуючої заборгованості по нарахованій та узгодженій відповідачем пені, а потім вже зараховувалися для погашення існуючої заборгованості за спожиту електроенергію

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022 апеляційну скаргу ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» у справі №910/19380/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 вирішено за ееобхідне витребувати матеріали справи №910/19380/21, а розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху відкласти до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

01.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19380/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 задоволено клопотання ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21; відкрито апеляційне провадження у справі №910/19380/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.09.2022) призначено на 18.10.2022; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022, від 15.11.2022 та від 13.12.2022 розгляд справи №910/19380/21 відкладався.

Розгляд судом апеляційним господарським судом клопотань сторін

Щодо поданого представником відповідача клопотання про витребування доказів від 30.08.2022, то суд апеляційної інстанції встановив, що до останнього не було додано доказів надіслання його копії позивачу у даній справі.

Суд дослідивши подані представником відповідача клопотання про витребування від 17.10.2022 та від 16.12.2022 дійшов висновку про залишення вказаних клопотань без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

У силу приписів ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яке ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 906/72/16.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у межах строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 про відкриття апеляційного провадження у даній справі (до 19.09.2022), учасники справи не звертались до Північного апеляційного господарського суду із заявами про продовження строків для подання відзивів на апеляційні скарги, пояснень, клопотань, заперечень.

З урахуванням викладеного, документи (відзив на апеляційну скаргу, клопотання), які подані після закінчення процесуального строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 08.08.2022 у даній справі, без клопотань про продовження цього строку, залишаються судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

20.12.2022 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що представник відповідача перебуває на лікарняному.

Відповідно до статті 129 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про такий розгляд і в ухвалах від 08.08.2022, від 18.10.2022, від 15.11.2022 та від 13.12.2022 Північного апеляційного господарського суду.

При цьому, доводи скаржника були ґрунтовно викладені в апеляційній скарзі, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представника відповідача у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, а тому суд дійшов висновку, що заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги - задоволенню не підлягає.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції та оцінка аргументів учасників справи

Як убачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 26.01.2016 між ТОВ "ЛТК Електрум", як постачальником та ТОВ "Санаторій "Київ", як споживачем Плюс" було укладено договір №30/01/16 купівлі-продажу електричної енергії (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу у необхідному обсязі, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його.

Відповідно до п.3.1. Договору споживач здійснює оплату за поставлену електричну енергію шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника за графіком, встановленим в додатковій угоді №2 до даного договору.

Постачальник щомісяця до 5-го числа місяця, наступного за звітним оформлювати та надавати споживачу акт здачі-приймання між споживачем та постачальником на підставі наданих споживачем відомостей про споживання електричної енергії ( п. 2.2.4. Договору).

У п. 2.3.3 Договору визначено обов`язок споживача щомісяця до 5 числа місяця, наступного за звітним, підписати акт здачі-приймання за звітний період.

Згідно змісту додаткової угоди №3 від 12.05.2016 до Договору споживач здійснює оплату електроенергії, що постачається за наступним графіком: І платіж - 100% від заявленого обсягу до 20 числа поточного місяця поставки. У разі надходження коштів після 23 числа, споживач додатково оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми, яка підлягає сплаті, за кожен день прострочення.

За твердженнями позивача, за період з жовтня 2018 по грудень 2019, з січня по грудень 2020 та з січня по лютий 2021 ТОВ "ЛТК Електрум" було спожито електричну енергію на загальну суму 3 436 089,36 грн, про що сторонами складено та підписано акти здачі-прийняття електричної енергії.

При цьому, місцевим господарським судом враховано, що частина актів підписана сторонами із застосуванням електронного цифрового підпису.

Проте, відповідачем в повному обсязі за спожиту електричну енергію розрахунків проведено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в розмірі 984 148,33 грн, що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У листі вих. №25 від 18.08.2021 ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" визнає суму заборгованості за договором, яка більше як у два рази перевищує суму, яка заявлена до стягнення у межах справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що вартість спожитої електричної енергії ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" було сплачено, а фактично заявлена до стягнення сума боргу є пенею. До того ж, вказаним учасником судового процесу наголошено , що заявником безпідставно було нараховано податок на додану вартість на суму пені, а також зараховано суми часткових оплат в погашення зобов`язання зі сплати неустойки. Також ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню (в оскаржуваній відповідачем частині), а оскаржене рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Скаржник оскаржує рішення Господарського суду міста Києва 22.06.2022 в частині задоволення основної заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних.

Відтак, рішення господарського суду переглядається в оскаржуваній відповідачем частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 названого Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно змісту додаткової угоди №3 від 12.05.2016 до Договору №30/01/16 від 26.01.2016 споживач здійснює оплату електроенергії, що постачається за наступним графіком: І платіж - 100% від заявленого обсягу до 20 числа поточного місяця поставки. У разі надходження коштів після 23 числа, споживач додатково оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми, яка підлягає сплаті, за кожен день прострочення.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що строк оплати поставленої у період з жовтня 2018 по грудень 2019, з січня по грудень 2020 та з січня по лютий 2021 ТОВ "ЛТК Електрум" ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" електричної енергії настав.

Проте, як вказувалось вище, за поясненнями позивача, відповідачем в повному обсязі за спожиту електричну енергію розрахунків проведено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в розмірі 984 148,33 грн.

Одночасно, відповідачем означений розмір заборгованості заперечується. Зокрема, останнім наголошено, що вартість спожитої електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Київ" Плюс" було сплачено, а фактично заявлена до стягнення сума боргу є пенею. До того ж, вказаним учасником судового процесу вказано, що заявником безпідставно було нараховано податок на додану вартість на суму пені, а також зараховано суми часткових оплат в погашення зобов`язання зі сплати неустойки. Крім того, відповідачем також вказано на наявність сумнівів щодо змісту наявних в матеріалах справи актів здачі-приймання електричної енергії, оскільки з боку споживача останні підписано директором у літньому віці.

Наразі, оцінюючи заперечення відповідача суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зауважити таке.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 Господарського процесуального кодексу України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 Господарського процесуального кодексу України).

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать, що позивач на підтвердження позовних вимог надав укладений між ТОВ "ЛТК Електрум" та ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" договір №30/01/16 купівлі-продажу електричної енергії від 26.01.2016, додаткові угоди 1, 2, 3 до вказаного Договору, підписані сторонами акти здачі-прийняття електричної енергії.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що договір №30/01/16 купівлі-продажу електричної енергії від 26.01.2016, додаткові угоди 1, 2, 3 до нього підписані сторонами та скріплені печатками.

Як вже зазначалось вище та встановлено місцевим господарським судом, що за період з жовтня 2018 по грудень 2019, з січня по грудень 2020 та з січня по лютий 2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" було спожито електричну енергію на загальну суму 3 436 089,36 грн, про що сторонами складено та підписано акти здачі-прийняття електричної енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані вище акти містять відомості про вартість поставки з урахуванням податку на додану вартість за певний місяць, суму нарахованої постачальником пені, загальну суму заборгованості споживача за певний період.

У п. 2.3.3 Договору визначено обов`язок споживача щомісяця до 5 числа місяця, наступного за звітним, підписати акт здачі-приймання за звітний період.

При здійсненні перевірки розрахованої позивачем суми заборгованості за поставлену електроенергію, судом першої інстанції правомірно взято до уваги саме дані актів щодо вартості поставки з урахуванням податку на додану вартість, а також загальної суми грошових коштів, які було сплачено ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" у спірний період за договором.

До того ж, місцевим господарським судом прийнято до уваги наданий відповідачем реєстр платежів, перерахованих згідно платіжних доручень ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" на користь ТОВ "ЛТК Електрум" (лист №296/15 від 27.05.2022 Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк").

Також із матеріалів справи вбачається, що у листі №25 від 18.08.2021 ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс", останнім визнано суму заборгованості за договором, яка більше як у два рази перевищує суму, яка заявлена до стягнення у межах справи.

Одночасно, посилання відповідача на наявність сумнівів щодо змісту актів здачі-приймання поставленої електроенергії суд вважає юридично неспроможними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

При цьому, місцевий господарський суд доцільно зауважив про те, що вік керівника ТОВ "Санаторій "Київ" Плюс" взагалі ніяким чином не впливає на юридичні наслідки вчинених останнім від імені товариства дій.

Враховуючи наведену вище сутність принципу змагальності сторін та стандарту доказування вірогідності доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані у справі докази свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №30/01/16 купівлі-продажу електричної енергії від 26.01.2016

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Що стосується прийняття доказів у суді апеляційної інстанції, згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018 у справі №906/612/17, від 22.08.2018 у справі №910/19776/17, від 05.12.2018 у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не повідомляв суд про неможливість надання видаткової накладної. Також відповідачем не повідомлено суд першої інстанції про існування такої видаткової накладної, пояснень щодо відсутності видаткової накладної у відповідача.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не повідомляв суд про неможливість подання результатів проведеної НКРЕКП позапланової перевірки, порушеної за результатами звернення відповідача від 26.08.2021 №131.

Так, скаржник зазначає, що на дату прийняття рішення судом першої інстанції останньому не було відомо про результати проведеної НКРЕКП позапланової перевірки, порушеної за результатами звернення відповідача від 26.08.2021 №131.

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.05.2022 року НКРЕКП надав лист - відповідь вих. №393/14.1.1/7-2 адвокату відповідача Ісаєнко О.В. на його адвокатський запит від 14.05.2022 №2 з інформацією щодо результатів проведення позапланової виїзної перевірки дотримання ТОВ «ЛТК Електрум» вимог нормативно - правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії та надіслав разом з листом Постанову НКРЕКП №42 від 14.01.2022.

Тобто, вказані документи існували на дату ухвалення місцевим господарським судом рішення у даній справі.

Таким чином, відповідачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції інформації щодо результатів проведеної НКРЕКП позапланової перевірки, порушеної за результатами звернення відповідача від 26.08.2021 №131, а саме - Постанову НКРЕКП №42 від 14.01.2022, яку просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як не надано і доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Санаторій «Київ» Плюс» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва 22.06.2022 у справі №910/19380/21 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19380/21.

6. Справу №910/19380/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 23.01.2023.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова