ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа№ 910/4518/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 08.12.2022:

від позивача: Кокольський С.І.

від відповідача: Пащенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022

у справі № 910/4518/22 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення № 771-р від 31.12.2021.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №771-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 31.12.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Рішення АМКУ є незаконним та необґрунтованим, та наявні підстави для його скасування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2022 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Антимонопольного комітету про визнання недійсним та скасування рішення № 771-р від 31.12.2022.

Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що при прийнятті спірного рішення, Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні №771-р відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк для оскарження рішення Комітету, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк" до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22 та прийняти нове рішення. Поновити АТ «Ощадбанк» строк на оскарження рішення Антимонопольного комітету України № 771-р від 31.12.2021 з огляду на те, що він пропущений з поважних причин. Визнати недійсним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України № 771-р від 31.12.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу". Судові витрати у справі покласти на відповідача. Повідомити Ат "Ощадбанк" про дату та час судового засідання з розгляду апеляційної скарги Ат "Ощадбанк" для забезпечення участі представник у відповідному судовому засіданні.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що висновок Комітету щодо наявності в діях АТ "Державний ощадний банку України" порушень законодавства про захист економічної конкуренції спростовується відсутністю ущемлення інтересів споживачів, оскільки власники муніципальних карток "Картка киянина" мали право в будь-який момент, отримавши муніципальну картку, самостійно відмовитися від послуги смс-інформування, а відтак і не сплачувати її вартість. Окрім того, позивач зазначає, що практика встановлення плати за послугу смс-інформування є звичайною банківською практикою, а тому висновок про те, що за умови існування значної конкуренції на ринку випуску та обслуговування муніципальних карток "Картка киянина" було б неможливим встановлення плати за смс-інформування по даним карткам є лише припущенням Комітету..

Також апелянт вказує, що з огляду на запровадження на території України воєнного стану, бойові дії за місцем розташування АТ «Ощадбанк» та суду, в якому повинен розглядатись даний позов, позивачем з поважних причин пропущено строк на оскарження до Господарського суду міста Києва рішення Антимонопольного комітету України №771-р від 31.12.2021, при цьому вказаний строк може бути продовжений судом із застосуванням аналогії закону.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 05.12.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комітет всебічно і повно з`ясував обставини, які мають значення для справи; обставини, які визнано встановленими, належним чином встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Окрім того, відповідач заперечує проти поновлення строку на оскарження рішення АМКУ, оскільки зазначений строк є присічним та поновленню не підлягає.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022 справу № 910/4518/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 витребувано справу № 910/4518/22 у Господарського суду міста Києва.

08.11.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/4518/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22 та поновити Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022. Зупинено дію Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/225. Розгляд справи призначити на 06.12.2022.

06.12.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 08.12.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 08.12.2022 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 08.12.2022 з`явився представник відповідача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.12.2021 Антимонопольний комітет України за результатами розгляду справи №130-26.13/78-21 постановив рішення №771-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Пунктом 1 резолютивної частини рішення визнано, що в період з червня 2016 року по грудень 2021 року АТ "Державний ощадний банк України" займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" у межах міста Києва й не мало жодного конкурента на цьому ринку.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення, визнано дії АТ "Державний ощадний банк України", які полягали у встановленні обов`язкової умови підключення платної послуги смс-інформування для отримання муніципальної картки "Картка киянина" у період із червня 2016 року по липень 2021 року, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина", що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За вказане порушення, відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення, накладено на АТ "Державний ощадний банк України" штраф у розмірі 251 776 грн.

Пунктом 4 резолютивної частини рішення визнано, що дії АТ "Державний ощадний банк України", які полягали в обов`язковому підключенні платної послуги смс-інформування (платник дистанційних каналів обслуговування) до муніципальних карток "Картка киянина" як умови доступу до системи дистанційного банківського обслуговування [Web/Mobile-банкінг (Ощад 24/7)] у період із червня 2016 року по жовтень 2021 року, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина", що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно п. 5 резолютивної частини рішення, за вказане порушення накладено на АТ "Державний ощадний банк України" штраф у розмірі 251 776 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції", законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Частиною 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 13 зазначеного закону, зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: 1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин; 3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; 4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям; 5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; 6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин; 7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання. Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 зазначеного закону, суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про захист економічної конкуренції").

Судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено колегією суддів, що у рішенні Комітету при встановленні монопольного (домінуючого) становища АТ "Державний ощадний банк України" на ринку надання послуг з відкриття та ведення карткових рахунків власників карток "Картка киянина" на території міста Києва у період часу з червня 2016 року по грудень 2021 року, зокрема, визначено наступне.

Суб`єктом господарювання, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є одноосібний учасник проекту "Муніципальна картка "Картка киявнина" - АТ "Ощадбанк".

Товаром є послуга із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина".

Товарними межами ринку є послуга із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина".

Споживачами зазначеної послуги є категорії споживачів, які мають право на отримання муніципальної картки "Картка киянина" і визначені у рішенні Київської міської ради від 20.12.2018 №549/6000 "Про запровадження в місті Києві багатофункціональної картки "Муніципальна картка "Картка киянина".

Територіальними межами ринку послуги із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" визначено територіальні межі міста Києва.

Часовими межами ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" визначено період з червня 2016 року (дата набуття статусу одноосібного банку-учасника проекту "Карта киянина") по грудень 2021 року.

Частка AT "Ощадбанк" на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" із червня 2016 року по грудень 2021 року становить 100 відсотків, оскільки АТ "Ощадбанк" залишається єдиним банком, який здійснює обслуговування "Картки киянина". Окрім того, на зазначеному ринку у досліджуваних часових межах, у АТ "Державний ощадний банк України" відсутні конкуренти.

Адміністративним бар`єром для вступу на ринок послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" є процедура погодження пропозиції про співпрацю з КП "ГІОЦ" та ВО (КМР) КМДА для набуття статусу банку-учасника проекту "Муніципальна картка "Картка киянина".

Таким чином, Комітет прийшов до висновку, що АТ "Державний ощадний банку України" протягом період з червня 2016 року по грудень 2021 року у межах міста Києва займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками Комітету про те, що АТ "Державний ощадний банк України" протягом періоду з червня 2016 року по грудень 2021 року у межах міста Києва займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина" із часткою 100%.

Щодо тверджень скаржника про те, що положеннями договору комплексного банківського обслуговування передбачено право клієнта (в тому числі власника муніципальної картки "Картка киянина") на відмову від отримання послуг, в тому числі від отримання послуги смс-інформування, та право на відключення послуги смс-інформування в будь-який момент протягом строку дії договору, а відтак позивачем не було ущемлено інтереси споживачів послуги, колегія суддів зазначає наступне.

Комітетом встановлено, що категорії громадян, які мали право на отримання муніципальної картки "Картка киянина", могли її оформили лише у АТ "Держаний ощадний банк України".

З метою випуску муніципальних платіжних карток АТ "Ощадбанк" укладав із фізичними особами договір комплексного банківського обслуговування. Із аналізу договору комплексного банківського обслуговування випливає, що однією з умов споживання послуги з відкриття та ведення карткових рахунків власників муніципальних карток "Картка киянина", зокрема обслуговування й доведення банківських послуг до клієнта та інформаційного контакту з клієнтом, є використання системи ДБО.

Як зазначає АТ "Державний ощадний банк України" у листі від 08.09.2020 №53/5-16-41-97-75-КТ, при активації муніципальної картки активується платіжний (банківський) додаток, підключається послуга СМС-інформування (автоматично), яку клієнт може відключити в будь-який момент протягом строку дії ДКБО шляхом: 1) відмови від отримання послуги одним із таких способів: особисте звернення до AT "Ощадбанк", що здійснює безпосереднє обслуговування такого клієнта, із заявою за встановленою AT "Ощадбанк" формою про відмову в наданні послуги; здійснення IVR-дзвінка/дзвінка до контакт-центру; 2) самостійної деактивації послуги смс-банкінгу за платіжною карткою з використанням системи ДБО, за винятком платіжної картки, за якою здійснювалася реєстрація в системі дистанційного банківського обслуговування.

Разом з тим, відповідно до інформації, яка наявна у листі АТ "Ощадбанк" від 21.04.2020 №53/5-16/657/27204/2020/вих., послуга смс-інформування є обов`язковою умовою отримання в межах ДКБО, зокрема, послуги з випуску муніципальної картки.

Відповідно до пп. 17.2.2 п. 17.2 розділу XVII "Умови надання послуг з використанням технічних засобів зв`язку" Загальної частини ДКБО, при реєстрації в системі ДБО клієнту автоматично підключається послуга смс-банкінгу, тарифікація якої встановлюється відповідно до тарифів банку".

Банк у листі від 01.09.2021 №53/5-16/1464/216КТ/9254-КТ зазначив, що доступ до Web/Mobile-банкінгу (Ощад 24/7) неможливий без підключення послуги СМС-інформування, оскільки технологія входу та здійснення операцій за допомогою Web/Mobile-банкінгу (Ощад 24/7) передбачає обов`язкові заходи для безпечного користування сервісами та перешкоджання доступу третіх осіб, зокрема таким заходом є потреба введення клієнтом одноразового цифрового пароля, який направляється на фінансовий номер телефону клієнта під час реєстрації, входу та здійснення операцій.

Власники муніципальних карток "Картка киянина" у період із червня 2016 року по жовтень 2021 року могли використовувати систему ДБО лише з одночасним підключенням послуги смс-інформування, що мало наслідком стягнення комісійної винагороди.

Разом з тим, до відключення послуги смс-інформування власниками "Картки киянина" вже були понесені витрати на оплату послуги смс-інформування. Окрім того, утворення заборгованості у зв`язку з несплатою комісійної винагороди могло мати наслідком блокування муніципальної картки "Картка киянина" та неможливість користуватися послугами, які надає вказана картка.

Також, встановлення банком обов`язкової умови підключення платної послуги смс-інформування як умови отримання муніципальної картки "Картка киянина" та під час реєстрації в системі ДБО, мало наслідком понесення власникам карток витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами Комітету, що враховуючи одноосібну участь банку у проекті "Муніципальна картка "Картка киянина", банк не пропонував конкурентних умов обслуговування муніципальних карток "Картка киянина", відповідно, власники вказаної картки змушені були погоджуватися на умови, встановлені банком.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо наявності підстав для стягнення плати за послугу смс-інформування задля покриття витрат банку на випуск та обслуговування карток, оскільки надаючи пропозицію на участь у відповідному проекті із реалізації муніципальних карток, банку було відомо про потенційні витрати та банк погодився на участь у такому проекті.

Окрім того, Комітетом у п. 185 рішення встановлено, що інформація, отримана від інших банків (не залучених до проекту "Муніципальна картка "Картка киянина"), свідчить про таке: надання послуги смс-інформування не є обов`язковою умовою для підключення і користування системою дистанційного банківського обслуговування; відключення послуги смс-інформування не матиме наслідком неможливість отримання доступу до системи дистанційного банківського обслуговування; комісійна винагорода за послугу смс-інформування не стягується.

Беручи до уваги викладене, враховуючи споживчі властивості "Картки киянина", які характерні виключено для певної категорії осіб, суд не погоджується із доводами позивача про те, що встановлення плати за послуги смс-інформування є звичайною банківською практикою, оскільки наведене спростовується висновками Комітету.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем, або як антиконкурентні узгоджені дії, або як недобросовісна конкуренція, або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання. В останньому випадку господарським судам необхідно з`ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб`єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності, колегія суддів дійшла до переконання, що при прийнятті спірного рішення, Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні №771-р відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком правомірного щодо недоведення позивачем наявності підстав, визначених ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №771-р.

Разом з тим, як у позовній заяві, так і апеляційній скарзі, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження рішення АМКУ. Поважність причин пропуску строку, встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", позивач обґрунтовує введенням на території України воєнного стану та веденням на території Київської області та м. Києва бойових дій.

Водночас, як зазначалось колегією суддів вище, у поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що строк на оскарження рішення Комітету є присічним і не може бути поновлений, та позивачем не надано належних та допустимих доказів, які вказували б на поважність причин пропуску присічного строку.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що передбачений цією статтею строк є присічним, його перебіг не переривається і не зупиняється, а закінчення такого строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК та його органів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/2075/20.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, копію рішення АМКУ №771-р від 31.12.2021 (ПВ №663) позивач отримав 20.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 зазначеного закону, позивач мав право оскаржити рішення Комітету у строк до 21.03.2022 включно.

До суду з даним позовом позивач звернувся 08.06.2022 відповідно до відмітки поштового відділення на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, колегія суддів констатує, що позивачем пропущено строк для оскарження рішення Комітету, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання скаржника на введення на території України воєнного стану, оскільки, по-перше, вплив таких обставин на діяльність позивача не підтверджений належними та допустимими доказами, а по-друге, строк на оскарження рішення є присічним та поновленню не підлягає, що прямо передбачено нормою закону.

Також, як на підставу для поновлення строку позивач зазначає, що незважаючи на те, що до ЗУ «Про захист економічної конкуренції» не внесено зміни в частині продовження строку звернення до суду при оскарженні рішень Антимонопольного комітету України на строк дії воєнного стану, апелянт вважає, що на підставі аналогії закону суд може застосувати положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строку звернення до суду за захистом прав (позовної давності) на строк дії воєнного стану.

Проте, колегією суддів оцінюється критично дані твердження апелянта, оскільки, позовна давність є інститутом виключно цивільного права, і її застосування здійснюється на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України до тих відносин, що регулюються цивільним законодавством, тоді як спірні правовідносини не належать до цивільних у розумінні статті 1 названого Кодексу.

Дана правова позиція узгоджується із правовою позицією викладеною в постановах Верхвоного Суду від 19.02.2022 у справі №917/186/18, від 19.03.2019 у справі №923/175/18, від 23.06.2020 у справі 905/1605/19.

З урахуванням вищевикладених обставин в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4518/22.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України".

Матеріали справи №910/4518/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 16.01.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

О.М. Гаврилюк