ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 357/14323/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Білоцерківської міської ради Київської області - Голуба В.О.,

Лісовської Раїси Іванівни - не з`явився,

Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції

у Київській області - не з`явився,

ОСОБА_1 - не з`явився,

Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни - не з`явився,

Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу

Київської області Дуб Наталії Миколаївни - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 (у складі колегії суддів: Куксов В.В. (головуючий), Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.)

та рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 (суддя Христенко О.О.)

у справі № 357/14323/18

за позовом Білоцерківської міської ради Київської області

до Лісовської Раїси Іванівни , Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_1 , Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни, Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Наталії Миколаївни

про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні комунальною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Білоцерківська міська рада Київської області (далі - Білоцерківська міськрада) звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Лісовської Р.І. , Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - Департамент ДАБІ у Київській області), ОСОБА_1 , Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни, Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Наталії Миколаївни, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.07.2016 № КС 85;

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.08.2016 № КС 45 щодо будівництва магазину по бульв. Комсомольському в районі автостоянки в м. Біла Церква Київської області;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31218028 від 03.09.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Лісовською Р.І. на магазин загальною площею 32,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та запис про право власності № 16206211 від 01.09.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Лісовською Р.І. ;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу магазину, укладений між Лісовською Р.І. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М. 28.12.2017 і зареєстрований у реєстрі за № 1927;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39027186 від 28.12.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на магазин загальною площею 32,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та запис про право власності № 24219064 від 28.12.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 ;

- усунути перешкоди в користуванні комунальною власністю територіальної громади м. Біла Церква, а саме земельною ділянкою площею 0,0117 га, кадастровий номер :07:016:0025, шляхом зобов`язання Лісовську Р.І. за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - магазин загальною площею 32,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в користуванні Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Лісовської Р.І. перебувала земельна ділянка комунальної власності площею 0,0117 га, кадастровий номер :07:016:0025 по АДРЕСА_1 , надана відповідачці на підставі договору оренди під розміщення павільйону з влаштуванням літнього майданчика; також відповідачці було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди за цією адресою для здійснення підприємницької діяльності, строк дії якого закінчився 17.09.2017.

Проте в порушення умов договору оренди, законодавства та без згоди Білоцерківської міськради Лісовською Р.І. на спірній земельній ділянці було побудовано магазин загальною площею 32,5 кв. м, який зареєстровано за останньою на праві власності та в подальшому на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу відчужено ОСОБА_1 .

Оскільки будівництво зазначеного об`єкта та його реєстрацію було проведено за відсутності правових підстав, Білоцерківська міськрада просила про задоволення позову.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 11.11.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 зазначені судові рішення скасовано; провадження в справі закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 справу № 357/14323/18 передано для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.08.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у листопаді 2022 року Білоцерківська міськрада подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.11.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 357/14323/18 за касаційною скаргою Білоцерківської міськради з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.12.2022.

Лісовська Р.І. у відзиві на касаційну скаргу зазначила про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просила залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Лісовська Р.І. , Департамент ДАБІ у Київській області, ОСОБА_1 , Державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М. в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, відсутність клопотань сторін про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі відповідно до частини 4 статті 197 ГПК, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до рішення Білоцерківської міськради від 18.09.2014 № 1283-63-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям» (підпункт 6.7 пункту 6) ФОП Лісовській Р.І. поновлено договір оренди землі під розміщення павільйону з влаштуванням літнього майданчика у м. Біла Церква по бульв. Комсомольському в районі автостоянки, загальною площею 0,0117 га, строком на три роки, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква (кадастровий номер :07:016:0025).

За змістом пунктів 21, 23 рішення, особам, зазначеним у пунктах 6.1-6.7 цього рішення, протягом чотирьох місяців з дня прийняття рішення необхідно укласти у встановленому порядку договори оренди землі та зареєструвати їх в Реєстраційній службі Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області; суб`єктам підприємницької діяльності, які оформлюють правовстановлюючі документи на земельні ділянки під розміщення малих архітектурних форм, звернутися в Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради для оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд.

02.10.2014 між представником ТОВ «Краяни» в особі сертифікованого інженера-землевпорядника Родіонова Д.В., в присутності землекористувача ФОП Лісовської Р.І. та суміжних землекористувачів ЖЕК № 7 в особі начальника Баласа Ю.М. було підписано акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання встановлених межових знаків землекористувачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в районі автостоянки.

10.10.2014 між Білоцерківською міськрадою та ФОП Лісовською Р.І. укладено договір оренди землі № 133 під розміщення павільйону з влаштуванням літнього майданчика, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в районі автостоянки. В оренду передана земельна ділянка загальною площею 0,0117 га, кадастровий номер :07:016:0025, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (пункт 15), договір укладено на три роки (пункт 8).

У пункті 16 договору оренди визначено функціональне використання земельної ділянки - землі комерційного використання (павільйон з влаштуванням літнього майданчика).

За змістом пункту 17 договору, у якому визначено умови збереження стану об`єкта оренди, орендовану земельну ділянку необхідно використовувати відповідно до мети, визначеної у пункті 15 цього договору, дотримуватися при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання.

Згідно з пунктом 26 договору оренди, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження: використання земельної ділянки за цільовим призначенням з дотриманням обов`язків землекористувача згідно зі статтею 96 Земельного кодексу України; дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон існуючих на земельній ділянці інженерних мереж.

Щодо обов`язків орендаря, то відповідно до пункту 32 договору оренди, орендар, зокрема, зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

10.10.2014 між Білоцерківською міськрадою та ФОП Лісовською Р.І. підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_1 в районі автостоянки, що передається в оренду відповідно до договору оренди землі.

Відповідно до паспорта прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (павільйон з продажу продовольчих товарів, 29,8 кв. м з літнім майданчиком, 20,1 кв. м по АДРЕСА_1 в районі автостоянки), виданого Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міськради 05.04.2012, реєстраційний № 62/06, цей паспорт зареєстровано на підставі заяви від 04.04.2012 № 1520; рішення Білоцерківської міськради від 18.08.2011 № 247-11-VI «Про передачу земельних ділянок в оренду», за яким Лісовській Р.І. надано земельну ділянку площею 0,0117 га, терміном на 3 роки; договору оренди землі від 10.10.2011 № 244; державної реєстрації договору оренди від 05.03.2012 за № 00484. Паспорт прив`язки, що був дійсний до 17.08.2014, продовжено до 17.09.2017.

18.07.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № КС 85 щодо будівництва магазину по АДРЕСА_1 .

26.08.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області за № КС45 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, відповідно до якої завершено будівництво магазину по АДРЕСА_1 , замовник ФОП Лісовська Р.І .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 01.09.2016 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31218028 від 03.09.2016, та зареєстровано право власності за Лісовською Р.І. на магазин за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 16206211.

28.12.2017 між Лісовською Р.І. (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу магазину, за умовами якого продавець передав у власність покупця магазин загальною площею 32,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною та умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 цього договору купівлі-продажу магазин розташований на земельній ділянці площею 0,0117 га, кадастровий номер :07:016:0025, яка перебуває в користуванні продавця згідно з договором оренди землі № 133, укладеним між Лісовською Р.І. та Білоцерківською міськрадою 10.10.2014, право оренди на цю земельну ділянку зареєстроване за продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису 9034124 від 10.03.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2015 за № 34877558; право власності на зазначений магазин зареєстроване за продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису 16206211 від 01.09.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2016 за № 67244433. Цей договір 28.12.2017 посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріально округу Київської області Дуб Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1927.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39027186 від 28.12.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на магазин загальною площею 32,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

30.01.2018 між Лісовською Р.І. та виконавчим комітетом Білоцерківської міськради укладено договір № 665 про пайову участь забудовників у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, на виконання якого відповідачкою сплачено до бюджету міста грошовий внесок у розмірі 4 680,00 грн за будівництво магазину за наведеною адресою, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про сплату.

29.03.2018 Білоцерківською міськрадою прийнято рішення «Про припинення терміну дії договору оренди землі ФОП Лісовській Р.І » № 2056-48-VII, яким припинено договір оренди землі з ФОП Лісовською Р.І. під розміщення павільйону з влаштуванням літнього майданчика за адресою: АДРЕСА_2 в районі автостоянки, площею 0,0117 га з кадастровим номером :07:016:0025, який укладений 10.10.2014 № 133 на підставі рішення міської ради «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям» від 18.09.2014 № 1283-63-VII та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як інше речове право від 10.03.2015 № 9034124.

Білоцерківська міськрада, звертаючись до суду з відповідним позовом у справі, що розглядається, в обґрунтування вимог зазначила, зокрема, що в порушення умов договору оренди, законодавства та без згоди міськради Лісовською Р.І. на спірній земельній ділянці комунальної власності було побудовано магазин загальною площею 32,5 кв. м, який зареєстровано за останньою на праві власності та в подальшому на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу відчужено ОСОБА_1 . Позивач послався на те, що будівництво зазначеного об`єкта та його реєстрацію було проведено за відсутності правових підстав, оскільки питання відведення зазначеної земельної ділянки в оренду для будівництва нежитлової будівлі на пленарному засіданні ради відповідно до законодавства не вирішувалося; будівництво нежитлової будівлі здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, що свідчить про самочинність такої забудови.

Також на обґрунтування вимог позивач послався, зокрема, на:

- лист Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міськради від 04.07.2018 № 15/611, у якому наведено інформацію про те, що після закінчення 17.09.2017 терміну дії паспорта прив`язки тимчасової споруди Лісовська Р.І. з відповідною заявою про продовження його дії не зверталася, термін паспорту прив`язки не продовжено; ФОП Лісовській Р.І. відповідно до договору оренди землі від 10.10.2014 № 133 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не видавалися; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 17.07.2015 № 37 Управлінням не видавалися взагалі; рішень про присвоєння магазину загальною площею 32,5 кв. м адреси: АДРЕСА_1 , не приймалося;

- лист Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.03.2019 № 63/121-19, у якому зазначено про відсутність інформації, ким і на підставі якого документа земельній ділянці площею 0,0179 га кадастровий номер :07:016:0025 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 ;

- лист Департаменту ДАБІ у Київській області вих. № 10/10-22/1204/02 від 12.04.2019, за змістом якого в Реєстрі дозвільних документів наявна інформація стосовно реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що належить до І-ІІІ категорії складності, від 26.08.2016 № КС 45 на об`єкт будівництва «Будівництво магазину по бульвару Комсомольському в районі автостоянки у м. Біла Церква Київської області»; інформація стосовно реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.08.2016 № КС 45 (яка зазначена як підстава виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та від 26.08.2016 № КС 45 (копія якої додана до відзиву Департаменту ДАБІ у Київській області) у зазначеному Реєстрі відсутня;

- службову записку головного спеціаліста по технічному нагляду відділу капітального будівництва Білоцерківської міськради Кулініча О.М. від 22.08.2018 на ім`я міського голови Дикого Г.А., в якій наведено інформацію про те, що відомості, зазначені в декларації про початок будівельних робіт, що стосуються ОСОБА_3 як особи, яка здійснює технічний нагляд за будівництвом, не відповідають дійсності; останній не здійснював технічного нагляду за будівництвом магазину по АДРЕСА_1 та не укладав договору про здійснення технічного нагляду за цим об`єктом; станом на 2016 рік відомості щодо серії і номера сертифіката із здійснення технічного нагляду (серія ІТ № 001780) також не відповідають дійсності, оскільки термін дії цього сертифіката закінчився 31.05.2015; номер мобільного телефону ОСОБА_3 , який зазначений в декларації про початок виконання будівельних робіт, останньому ніколи не належав;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, за змістом якого відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на запит органу місцевого самоврядування Білоцерківської міськради від 07.03.2019 № 24347916, станом на 18.03.2016 не знайдено відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ФОП ОСОБА_4 , якого зазначено в декларації про початок виконання будівельних робіт як головного архітектора проєкту.

Отже, пославшись, між іншим, на зазначені обставини та положення статті 25 Закону України «Про оренду землі», частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 1 статті 36, частини 1 статті 39, частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у відповідній редакції), Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, статей 203, 215, 321, 328, 375, 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 80, 83, 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК), Білоцерківська міськрада просила про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, погодився з висновками місцевого суду про те, що оскільки правовим наслідком реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт є виникнення у замовника права на виконання будівельних робіт, то така декларація діяла до завершення будівництва і втратила свою чинність після його завершення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, тобто 26.08.2016; зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на такий об`єкт, тому така декларація як акт одноразового застосування вичерпує свою дію в момент державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно; скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкта, який вже побудовано та на який зареєстровано право власності, суперечить положенням частини 1 статті 321 ЦК щодо непорушності права власності та призведе до порушення принципу правової визначеності; правові підстави для скасування реєстрації права власності за Лісовською Р.І. на магазин загальною площею 32,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні; позивачем не наведено підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування відповідної державної реєстрації за відповідачем.

Білоцерківська міськрада у поданій касаційній скарзі послалася, зокрема на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору неправильно застосовано положення статті 14 Конституції України, статей 12, 83 ЗК і не взято до уваги обставини порушення прав позивача як власника земельної ділянки неправомірним обтяженням цієї земельної ділянки нерухомим майном, збудованим за відсутності правових підстав; судами неправильно застосовано положення статті 25 Закону України «Про оренду землі», статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і не надано оцінки обставинам порушення відповідачкою умов договору оренди щодо забудови земельної ділянки, наданій в оренду під розміщення тимчасової споруди, та обставинам відсутності будь-яких рішень уповноваженого органу щодо забудови спірної земельної ділянки; державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності проведено з порушенням порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно за відсутності відповідних офіційних документів, у тому числі щодо присвоєння адреси такому об`єкту; оскільки відповідачка Лісовська Р.І. не набула у встановленому законом порядку права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, то вона не мала і відповідних прав відчужувати цей об`єкт на користь ОСОБА_1 . При цьому скаржник послався на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування відповідних норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, враховуючи встановлені ГПК межі зазначеного перегляду, виходить із такого.

Як свідчать матеріали справи, що розглядається, за обставинами спору Білоцерківська міськрада надала в оренду ФОП Лісовській Р.І. земельну ділянку для розміщення павільйону з влаштуванням літнього майданчика, на який видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Незважаючи на мету використання земельної ділянки, ФОП Лісовська Р.І. здійснила на орендованій ділянці будівництво нежитлового приміщення магазину, ввела його в експлуатацію та зареєструвала за собою право власності на нього. Білоцерківська міськрада стверджує, що побудоване приміщення є самочинним будівництвом, а тому воно має бути знесено за рахунок ФОП Лісовської Р.І . У свою чергу ФОП Лісовська Р.І. , вважаючи, що реєстрація права власності на збудований об`єкт на підставі декларації про його готовність до експлуатації фактично узаконила спірну нерухомість, заперечує самочинність здійсненої забудови.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 ЦК).

Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13).

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина 3 статті 375 ЦК). Відповідно до змісту частини 4 статті 375 ЦК у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК.

Щодо змісту прав орендаря земельної ділянки, то відповідно до статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. При цьому орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 628 ЦК, яка передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини шостої цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК).

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У частині 2 статті 376 ЦК міститься застереження, за яким особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК). На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина 5 статті 376 ЦК).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК).

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (такий висновок наведено, зокрема, в постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20)

Разом із тим у частині 1 статті 319 ЦК визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів (частина 3).

З огляду на наведені вище норми законодавства, у тому числі положення статті 376 ЦК та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень цієї норми, факт державної реєстрації права власності, проведеної, зокрема, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, не змінює правовий режим приміщень, як збудованих самочинно, в разі, якщо будівництво такого об`єкта проведено на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети (такий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 915/161/20).

Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у справі, що розглядається, наведених норм законодавства та зазначених правових висновків Верховного Суду не врахували, обмежившись посиланням на факт набуття відповідачкою права власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва, а відтак і відсутність підстав для задоволення позову органу місцевого самоврядування, не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема щодо умов надання в користування земельної ділянки, на якій здійснено забудову, дотримання передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови та не встановили обставини щодо відповідності чи невідповідності побудованого на земельній ділянці комунальної власності (що було надано в оренду під розміщення тимчасової споруди) об`єкта (приміщення магазину) законодавчо встановленим ознакам самочинності, які є істотними для правильного вирішення цього спору, а у зв`язку із цим не встановили наявності/відсутності підстав для застосування правових наслідків самочинного будівництва, передбачених статтею 376 ЦК, положеннями якої, у тому числі позивачем обґрунтовано позовні вимоги з посиланням на відповідні обставини.

Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлені у справі судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи було порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ці суди дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову за наведених у судових рішеннях обставин.

Порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

З огляду на обмежений обсяг процесуальних повноважень Верховного Суду, а також на те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не дослідили зібрані докази й не встановили ті фактичні обставини, від яких залежить правильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, на які послався позивач у касаційній скарзі, що впливає на вирішення позовних вимог, Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 та рішення Господарського суду Київської області від 02.08.2021 у справі № 357/14323/18 скасувати.

3. Справу № 357/14323/18 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

В.Г. Суховий