номер провадження справи 15/116/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 Справа № 908/1388/22

м. Запоріжжя Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", 03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3

про стягнення грошових коштів

за участю секретаря судового засідання Кабак І.Ю.

за участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

суть спору

12.08.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 в сумі 1 900 434,39 грн, з яких: основна заборгованість у розмірі 1 465 000 грн, 3% річних в розмірі 51 901,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 383 533,07 грн. У позові позивач також просить суд зазначити в рішенні у справі за даним позовом про нарахування 3% річних до моменту виконання такого рішення відповідачем з вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Позов подано за місцезнаходженням відокремленого підрозділу відповідача - ВП "ЗАЕС", за участю якого виникли спірні правовідносини за договором.

12.08.2022 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою суду 18.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1388/22. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06.09.2022.

06.09.2022 ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 05.10.2022.

Ухвалою суду 05.10.2022 відкладено розгляд справи на 18.10.2022.

Ухвалою суду 12.10.2022 у зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, перенесено судове зсідання на іншу дату.

Ухвалою суду 24.10.2022 призначено судове засідання на 11.11.2022.

11.11.2022 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу № 908/1388/22 до судового розгляду по суті на 30.11.2022 о/об 11:00 год.

В судове засідання 30.11.2022 сторони своїх представників не направили.

З огляду на те, що представники усіх учасників справи в судове засідання не з`явилися, судове засідання проводилося без фіксування технічними засобами, на підставі ч.3 ст. 222 ГПК України.

25.11.2022 через систему "Електронний суд" від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач у справі) надійшло клопотання (вх. № 14928/08-08/22) про відкладення розгляду справи до звільнення міста Енергодар від тимчасової окупації. Подане клопотання мотивоване тим, що з 04.03.2022 м. Енергодар та Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" перебуває у тимчасовій окупації. У зв`язку із цим, всі документальні матеріали та джерела інформації щодо спірних правовідносин, які стали предметом розгляду судовій справі № 908/1388/22, зокрема щодо виконання договорів, за якими стягується заборгованість, перебувають виключно у розпорядженні в ВП ЗАЕС. Враховуючи зазначені обставини, дирекція ДП «НАЕК «Енергоатом» знаходиться у становищі, яке позбавляє його можливості отримати документи та повну інформацію, необхідну для підготовки правової позиції у справі та забезпечення належного захисту прав та інтересів державного підприємства.

30.11.2022 за вх. № 15195/08-08/22 на електронну пошту господарського суду Запорізької області з підтвердженим кваліфікованим ЕЦП від відповідача надійшло клопотання вих. № 28-23/14116 від 29.11.2022 про відкладення розгляду справи, в якому останній просить визнати причини неявки відповідача в судове засіданні в режимі відеоконференції поважними та відкласти розгляд справи до припинення воєнного стану в Україні та окупації Енергодару. Подане клопотання мотивоване тим, що Енергодарська міська територіальна громада Запорізької області, на території якої розташовані виробничі потужності та органи управління відповідача - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації. У зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні з розгляду справи в режимі відеоконференції, на теперішній час канал зв`язку для доступу до мережі Інтернет функціонує в неповному об`ємі у звязку з постійним пошкодженням магістральних оптичних ліній в районах бойових дій. Розгляд справи має істотнє значення для ВП ЗАЕС, оскільки впливає на його майнові права та інтереси. Також, у вказаному клопотанні позивач просить суд врахувати Рекомендації Ради судів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, а саме по можливості відкладати розгляд справ.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи № 908/1388/22 суд вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 30.11.2022 за відсутністю представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору. Крім того, місцезнаходженням юридичної особи відповідача є м. Київ, що не є окупованою територією, тому відповідач не був позбавлений можливості здійснювати в повному обсязі свої процесуальні права та обов`язки як сторони справи відповідно до вимог ГПК України.

30.11.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. ст. 11, 509, 530, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України. Позов обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань з оплати товару, поставленого позивачем на виконання договору поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020. На виконання умов договору відповідачу передано товар на підставі видаткових накладних. Умовами п. 3.2. договору сторони передбачили, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 120-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку. Як зазначає позивач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства відповідач за отриманий товар своєчасно і в повному обсязі не розрахувався, перерахувавши на користь позивача лише грошові кошти в сумі 500 000 грн. Основний борг пред`явлений позивачем до стягнення в сумі 1 465 000,00 грн. За прострочення оплати цієї суми боргу розраховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 383533,07 грн. та 3% річних в сумі 51 901,32 грн. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Також позивач просить зазначити в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання такого рішення відповідачем. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 25.10.2022 вих. № 28-23/13336, в якому останній проти позову заперечує та зокрема зазначає, що позивач у позовній заяві відповідачем зазначає ДП "НАЕК "Енергоатом", яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Назарівська, 3. Проте, позовну заяву у порушення ч. 1 ст. 27 ГПК України направляє на розгляд до Господарського суду Запорізької області, який, у порушення вимог територіальної підсудності розгляду позовної заяви за місцезнаходженням відповідача, відкриває провадження у справі № 908/1388/22. Просив передати справу на розгляд Господарського суду м. Києва, відповідно до ч. 1 ст. 31 ГПК України, оскільки відповідач знаходиться за адресою у м. Києві. Також відповідач вказує, що зі змісту договору сторони розмежували строки сплати ПДВ за договором та вартості товару за договором та встановили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 120 календарних днів з моменту його поставки, а ПДВ сплачується після отримання ним від постальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. Відповідач вважає, що умовами договору строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не встановлений. Вимога щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ - 327 500 грн. до ВП "Запорізька атомна електрична станція" від позивача не надходила. Оскільки відповідач такої вимоги не отримував, тому згідно з положеннями ст. 530 ЦК України граничний строк виконання відповідачем зобов`язань зі сплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав. Внаслідок неправильного визначення позивачем строку оплати поставленого товару, відповідач вважає, що позивачем неправильного висновку про порушення позивачем господарського зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 101 999,80 грн, а відповідно і суми 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач зазначає, що виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних є по своїй суті видом відповідальності за порушення боржником грошового зобов`язання. Також посилається на ст. 617 ЦК України та зазначає, що військова агресія Російської Федерації проти України та оголошений в зв`язку з цим воєнний стан в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), підтвердженими Торгово-промисловою палатою України, тому вказані обставини є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару. У відзиві, відповідач також заперечив щодо попереднього розміру витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 38000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже є недоведеними. Зокрема, зауважив, що позовні вимоги є необгрунтованими, у зв`язку з чим ціна позову не впливає на вирішеня питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Справа, що розглядається, не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін. Відповідач вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак необґрунтованими вимоги про стягнення 38000 грн витрат на професійну правову допомогу. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив " (Постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Покупець) укладений договір поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно з наведеною у зазначеному пункті договору специфікацією на загальну суму 1 965 000 грн. з ПДВ.

Умовами п. 1.3 договору сторони визначили, що строк поставки товару: липень -грудень 2020.

Відповідно до п. 3.1 договору, вартість товару за договором складає 1 637 500 грн., крім того ПДВ 20% - 327 500 грн., загальна вартість складає 1 965 000 грн.

Згідно з п. 3.2 договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 120-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Постачальник зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення одиниці вимірювання товару, що поставляється за Договором, згідно з вимогами «Класифікатора системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарсту України від 09.01.1997 № 8 ( п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах EXW - м. Бровари, Київська область. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП "Складське господарство", вул. Промислова, 133 (склад), м. Енергодар, Запорізької області.

Згідно п.п. 4.2-4.3 Договору товар, який поставляється, повинен супроводжуватись наступними документами: а) видаткова накладна, б) паспортом, або сертифікатом якості, або сертифікатом відповідності, або сертифікатом аналізу (на українській або російській мові); г) рахунок-фактура. Постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси покупця та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Із матеріалів даної справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 постачальник поставив, а покупець прийняв продукцію на загальну суму 1 965 6000,00 грн., а саме:

1) на підставі рахунку № Х0018942 від 08.07.2020 товар на суму 177485,28 грн. було прийнято за наступними видатковими накладними: № Х0033523 від 29.12.2020 на суму 3453,60 грн, № Х0033524 від 29.12.2020 на суму 12735,60 грн, № Х0033525 від 29.12.2020 на суму 19754,40 грн, № Х0033527 від 29.12.2020 на суму 5184,00 грн, № Х0033526 від 29.12.2020 на суму 11851,20 грн, № Х0033528 від 29.12.2020 на суму 86410,08 грн, № Х0033529 від 29.12.2020 на суму 19766,40 грн (часткове повернення товару на підставі листа відповідача на суму 3499,20 грн, у звязку з чим, за вказаною накладною було прийнято відповідачем товару на 16267,20 грн), № Х0033530 від 29.12.2020 на суму 11700,00 грн, № Х0033531 від 29.12.2020 на суму 6630,00 грн. Позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні № 3229, № 3230 № 3231 від 29.12.2020, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних (реєстрація 15.01.2021);

2) на підставі рахунку № Х0018918 від 04.11.2020 товар на суму 477 978,00 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0033491 від 29.12.2020 р. на суму 477 978,00 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 2888 від 29.12.2020, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 15.01.2021);

3) на підставі рахунку № Х0007503 від 26.03.2021 товар на суму 4326,60 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0008512 від 14.04.2021 на суму 4326,60 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1124 від 14.04.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 27.04.2021);

4) на підставі рахунку № Х0009132 від 12.04.2021 товар на суму 32 550,00 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0008516 від 14.04.2021 р. на суму 32 550,00 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1113 від 14.04.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 27.04.2021);

5) на підставі рахунку № Х0011668 від 12.05.2021 товар на суму 1 266 010,92 грн, було прийнято за видатковою накладною № Х0035321 від 25.05.2021 на суму 489124,62 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1938 від 25.05.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 15.06.2021); за видатковою накладною № Х0037405 від 10.06.2021 на суму 215 589,90 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 843 від 10.06.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 23.06.2021); за видатковою накладною № Х0047433 від 16.09.2021 на суму 531885,60 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1472 від 16.09.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 06.10.2021); за видатковою наладною № Х0048979 від 29.09.2021 на суму 4971,60 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 3031 від 29.09.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 11.10.2021); за видатковою наладною № Х 0056848 від 22.12.2021 на суму 8653,20 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 2547 від 22.12.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 11.01.2022); за видатковою наладною № Х0057323 від 23.12.2021 р. на суму 15 786,00 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 2743 від 23.12.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 12.01.2022);

6) на підставі рахунку № Х0011684 від 12.05.2021 товар на суму 6649,20 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0035330 від 25.05.2021 р. на суму 6181,20 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1997 від 25.05.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 09.06.2021); за видатковою накладною № Х0035331 від 25.05.2021 на суму 468,00 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1998 від 25.05.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 09.06.2021);

7) на підставі рахунку № Х0009366 від 14.04.2021 товар на суму 191,16 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0009150 від 20.04.2021 р. на суму 191,16 грн, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 1835 від 20.04.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 07.05.2021);

8) на підставі рахунку № Х0034749 від 21.12.2021 товар на суму 3308,04 грн було прийнято за видатковою накладною № Х0057258 від 22.12.2021 р. на суму 3308,04 грн, та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 3/287 від 22.12.2021, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну № 2514 від 22.12.2021, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної (реєстрація 11.01.2022);

У вищезазначених накладних міститься підпис про отримання товару з боку відповідача.

Відповідач факт отримання товару в рамках договору поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 не заперечував. Претензій щодо кількості або якості поставленого позивачем товару від відповідача не надходило.

Відповідно до наданої позивачем довідки вих. № 70-1-1/1505 від 28.07.2022 про рух банківських коштів вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар на суму 500 00, 00 грн.

Разом з цим, Покупець (ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом"), не оплатив решту вартості фактично поставленого товару в сумі 1 465 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару позивач звертався до відповідача з претензію № 268-П від 01.08.2022, відповідно до якої вимагав у п`ятиденний строк з моменту пред`явлення цієї претензії погасити заборгованість за договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач вказав на те, що сума несплаченої заборгованості відповідача за поставлений товар складає 1 465 000,00 грн натомість відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань з оплати товару, в зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки товару.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав своє зобов`язання за договором, а саме, поставив відповідачу товар на загальну суму 1 965 6000,00 грн, що підтверджується двосторонньо підписаними видатковими накладними: № Х0033523 від 29.12.2020 на суму 3453,60 грн № Х0033524 від 29.12.2020 на суму 12735,60 грн, № Х0033525 від 29.12.2020 р. на суму 19 754,40 грн, № Х0033527 від 29.12.2020 на суму 5184,00 грн, № Х0033526 від 29.12.2020 на суму 11851,20 грн, № Х0033528 від 29.12.2020 на суму 86 410,08 грн, № Х0033529 від 29.12.2020 на суму 19 766,40 грн, № Х0033530 від 29.12.2020 на суму 11 700,00 грн, № Х0033531 від 29.12.2020 на суму 6630,00 грн; № Х0033491 від 29.12.2020 на суму 477 978,00 грн, № Х0008512 від 14.04.2021 на суму 4326,60 грн, № Х0008516 від 14.04.2021 на суму 32 550,00 грн, № Х0035321 від 25.05.2021 на суму 489 124,62 грн, № Х0037405 від 10.06.2021 № Х0047433 від 16.09.2021 на суму 531 885,60 грн, № Х0048979 від 29.09.2021 № Х0056848 від 22.12.2021 на суму 8653,20 грн, № Х0057323 від 23.12.2021 на суму 15 786,00 грн, № Х0035330 від 25.05.2021 на суму 6181,20 грн, № Х0035331 від 25.05.2021 на суму 468,00 грн, № Х0009150 від 20.04.2021 р. на суму 191,16 грн, № Х0057258 від 22.12.2021 на суму 3308,04 грн, без заперечень та зауважень.

Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, а саме поставив товар відповідачу зі складанням передбачених договором документів.

Згідно з п. 3.2 договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 120-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Однак, матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем товару, згідно умов Договору.

Відповідач вказує, що зі змісту договору сторони розмежували строки сплати ПДВ за договором та вартості товару за договором та встановили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 120 календарних днів з моменту його поставки, а ПДВ сплачується після отримання ним від постальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. А також, що граничний строк оплати виконання відповідачем зобов`язання із сплати частини вартості продукції у розмірі ПДВ умовами договору не визначений. Вимог від позивача про сплату частини вартості продукції у розмірі ПДВ (327 500,00 грн) відповідач не отримував, відповідно, згідно з приписами статті 530 ЦК та умовами договору, граничний строк виконання відповідачем зобов`язання із сплати частини вартості продукції у розмірі ПДВ, не настав, у зв`язку з чи, здійснення оплати ПДВ - 327 500,00 грн є правом, а не обов`язком ВП ЗАЕС.

Однак, вказані твердження відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 188.1. Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Отже, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до положень пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 18 Постанови КМУ "Про затвердження порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" № 1246 від 29.12.2010 квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку. На момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого). За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

Суд зазначає, що позивач на виконання умов договору та з урахуванням вимог п. 201.10 статті 201 ПК України (складення та реєстрації податкових накладних) зареєстрував податкові накладні, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про їх реєстрацію.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов п. 4.4 договору в частині складання податкових накладних в електронній формі, їх реєстрації в ЄРПН, а отже Покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 120 календарних днів з моменту поставки товару.

Строк виконання зобов`язання з оплати товару відповідно до умов Договору встановлений після реєстрації Постачальником податкової накладної в ЄРПН в установленому ПК України порядку та не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ. Відповідач товар прийняв без заперечень та зауважень, а тому повинен був здійснити оплату за умовами Договору, а саме шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 120 календарних днів з моменту поставки товару. Будь-яких доказів звернення до позивача з приводу не передання податкової накладної відповідач суду не подав.

Відповідач вважає, що договором строк (термін) виконання відповідачем обов`язку з оплати частини вартості товару у розмірі ПДВ не встановлений, в даному випадку має бути застосовано приписи саме частини другої статті 530 ЦК України.

18.08.2022 позивач направив на адресу ДП "НАЕК "Енергоатом" претензію № 268-П від 01.08.2022 у п`ятиденний строк з моменту пред`явлення цієї претензії погасити заборгованість за договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Факт направлення вказаної кореспонденції підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосканавленого електронного підпису.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів навіть оплати суми товару без ПДВ.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що останній день для здійснення оплати за отриманий товар за видатковими накладними є: № Х0033523 від 29.12.2020 - 28.04.2021; № Х0033524 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033525 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033527 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033526 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033528 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033529 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033530 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0033531 від 29.12.2020 - 28.04.2021; № Х0033491 від 29.12.2020 - 28.04.2021, № Х0008512 від 14.04.2021 - 12.08.2021, № Х0008516 від 14.04.2021 - 12.08.2021, № Х0035321 від 25.05.2021 - 22.09.2021, № Х0037405 від 10.06.2021 - 08.10.2021, № Х0047433 від 16.09.2021 - 14.01.2022, № Х0048979 від 29.09.2021 - 27.01.2022, № Х0056848 від 22.12.2021 - 21.04.2022, № Х0057323 від 23.12.2021 - 22.04.2022, № Х0035330 від 25.05.2021 - 22.09.2021, № Х0035331 від 25.05.2021 -22.09.2021, № Х0009150 від 20.04.2021 - 18.08.2021, № Х0057258 від 22.12.2021 - 21.04.2022.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати за отриманий товар на загальну суму 1 465 000 грн, а отже заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 29.04.2021 по 12.08.2022 (по кожній накладній окремо) суму 51 901,32 грн - 3 % річних та 383 533,07 грн - втрат від інфляції за період з травня 2021 року по липень 2022 року.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 7.1. договору передбачено, що у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3.1. зазначеної постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідач вважає, що при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат позивач здійснював нарахування на суму вартості поставленого товару з урахуванням ПДВ, що суперечить ст. 61 Конституції України. Неправильне визначення позивачем строків виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару за договором, в свою чергу, спричинило неправомірне нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Судом встановлено, що позивачем вірно визначені строки для здійснення оплати, а саме 120 календарних днів з моменту поставки товару на підставі видаткових накладних.

Надані розрахунки 3 % річних, втрат від інфляції перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що нарахування позивачем даних сум, у зв`язку з порушенням умов Договору не суперечать нормам діючого законодавства України. Розрахунки виконані позивачем вірно. В зв`язку з чим, судом підлягає стягненню з відповідача за загальний період з 29.04.2021 по 12.08.2022 (по кожній накладній окремо) суму 51 901,32 грн - 3 % річних та 383 533,07 грн - втрат від інфляції за період з травня 2021 року по липень 2022 року.

При цьому, за клопотанням позивача, суд вважає за необхідне встановити в рішенні суду наступне:

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу (ч. 10).

З огляду на вказане, а також приймаючи до уваги посилання позивача на вказану законодавчу норму, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення).

При цьому, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нараховувати 3 % річних за формулою: сума 3 % річних = сума залишку основного боргу х 3 % х кількість днів прострочення : 365, починаючи з 12.08.2022 до моменту виконання рішення.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу; позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Так, у випадку наявності спору, який випливає з діяльності філії, позов, за вибором за приписами частини 3 статті 29 ГПК України подання позову за місцем знаходження відокремленого підрозділу правомірне, якщо спір виникає саме з його діяльності. А отже при визначенні територіальної підсудності ключовим чинником є пов`язаність спору з фактом здійснення філією відповідача господарської діяльності.

Даний спір пов`язаний з діяльністю філії відповідача - Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", оскільки договір поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020, заборгованість з оплати поставленого товару за яким є предметом спору, укладений позивачем саме з ВП "ЗАЕС", та з боку відповідача підписаний посадовою особою саме ВП "ЗАЕС" - заступником Генерального директора з забезпечення виробництва Заниборщем Петром Васильовичем; товар за Договором було поставлено саме на адресу ВП "ЗАЕС" відповідно до п. 4.1. Договору: м. Енергодар, вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП "Складське господарство", вул. Промислова, 133 (склад), м. Енергодар Запорізької області; укладення Договору і відповідні поставки товару є наслідком проведеної процедури державних закупівель, замовником за якою є саме ВП "ЗАЕС"; приймання, розгляд та прийняття/відхилення тендерних пропозицій в рамках якої здійснював саме тендерний комітет ВП "ЗАЕС", він же і приймав рішення щодо визначення переможця процедури закупівлі та укладення з таким переможцем Договору.

Таким чином, враховуючи те, що ВП "ЗАЕС" не має статусу юридичної особи, проте є стороною Договору, а також те, що поставка Товару здійснювалась саме за місцезнаходженням ВП "ЗАЕС" в Запорізьку область, позивач обґрунтовано вирішив, користуючись наданим йому правом відповідно до ст. 29 ГПК України, пред`явити цей позов до відповідача як юридичної особи але за місцезнаходженням ВП "ЗАЕС".

Разом з тим відповідач вважає, що військова агресія Російської Федерації проти України та оголошений в зв`язку з цим воєнний стан в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), підтвердженими Торгово-промисловою палатою України, внаслідок настання якої ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕС об`єктивно позбавлений можливості виконати зобов`язання за договором поставки товару № 268(3)20УК/53-121-01-20-09480 від 30.06.2020 та які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару. Вказані твердження відповідача є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 9.1. Договору, вбачається що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконаня зобов`язань за даним договором, якщо невиконання або неналежне викоання зобов`язань за даним договором наслідком передбачених і непереборних за даних умов обставин (повінь, пожежа, землеструс і інші стихійні лиха, а також війна або військові дії, що виникли після укладення договору, рішення (постанови) уряду, що обмежують діяльність учасників договору, страйки або стихійні масові заворушення не з вини учасників даного договору (далі форс-мажор).

Сторона що потрапила під дію форс-мажору, зобовязанна не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення сповістити другу сторону про настання або припинення обставин, що перешкоджають виконанню договору (п. 9.3. договору).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб введений воєнний стан на території України.

Згідно із статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР, Статуту ТПП України вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

В подальшому Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб - 19.02.2023.

Суд зазначає, що 13.05.2022 на сайті ТПП України опубліковано офіційний лист ТПП України, в якому зазначено, що особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення позивача про настання для ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за цим договором, а також доказів на підтвердження їх настання.

Разом з тим, частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ст. 617 ЦК України форс-мажор (він же - обставини непереборної сили) звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Верховний Суд України (ВСУ) підкреслив, що платежі, встановлені у ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як, наприклад, статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі № 3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

Таким чином, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Суд зазначає, що форс-мажорні обставини можуть звільнити товариство тільки від відповідальності за невиконання зобов`язань за спірним договором, тобто від нарахування штрафів/пені, проте не звільняють від необхідності виконання основних зобов`язань, що обумовлені договором, законом або стягнутої за рішенням суду.

З огляду на це суд не встановив правових підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплатити суму основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрат складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати па професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати па професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язаних зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаться згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьої-особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про падання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або мас сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом па підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження повнесення витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) № 01/22(26) від 04.01.2022; додаткова угода від 01.08.2022; довіреність № 01/12-20В від 01.12.2020; довіреність від 20.07.2022 у порядку передоручення; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6775/10 від 27.06.2018; посвідчення адвоката; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 38 000,00 грн, із зазначенням виду виконаних робіт, наданих послуг, інших витрат.

Загальна вартість послуг - 2% від ціни позову, округлені до найближчих 100 грн: 1 900 434,39 грн х 2% = 38 000,00 грн.

Відповідач щодо розміру витрат заперечив з тих підстав, що розмір витрат не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним. Не підтверджені належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України.

З урахуванням наданих позивачем документів та вимог ч. 4 ст. 126 ГПК україни, суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну парвничу допомогу співмірним, обґрунтованим та пропорційним предмету спору та тикам, що підлягає присудженню з відповідача на користь позивача. Заперечення з цього приводу відповідача є безпідставними.

Судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, код ЄДРПОУ вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хімлаборреактив" (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3, ідентифікаційний код юридичної особи 23522853) основний борг у розмірі 1 465 000, 00 грн (один мільйон чотириста шістдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.), інфляційні втрати у розмірі 383 533,07 грн (триста вісімдесят три тисячі п`ятсот тридцять три гривень 07 коп.), 3% річних у розмірі 51 901,32 грн (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот одна гривень 32 коп.). Видати наказ.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нараховувати 3 % річних за формулою: сума 3 % річних = сума залишку основного боргу х 3 % х кількість днів прострочення : 365, починаючи з 11.01.2022 до моменту виконання рішення.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, код ЄДРПОУ вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хімлаборреактив" (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3, ідентифікаційний код юридичної особи 23522853) судовий збір у розмірі 22 805,21 грн (двадцять дві тисячі вісімсот п`ять гривень 21 коп), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 38 000,00 грн (тридцять вісім тисяч гривень 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 січня 2023 року.

Суддя І. С. Горохов