РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.12.2022Справа № 910/10117/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Амтек Трейд"

про стягнення 46 864,69 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" до товариства з обмеженою відповідальністю "Амтек Трейд" про стягнення 46 864,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір поставки №52 від 29.12.2020.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №910/21447/21 рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/21447/21 скасовано в частині відмови у стягненні суми основного боргу в розмірі 215 041, 88 грн. та прийняти нове про її задоволення, а також змінено в частині присуджених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АМТЕК ТРЕЙД (02092, місто Київ, вулиця Довбуша, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи: 40104149) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САНВІТ-ХОЛДІНГ (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 32304939) 215 041 грн. 88 коп. основного боргу, 17 647 грн. 66 коп. пені, 5 304 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 3 406 грн. 58 коп. 3% річних та 3 621 грн. 02 коп. судового збору. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/21447/21 залишено без змін.

У вищезазначеній постанові встановлено обставини прострочення оплати відповідачем товару, отриманого за видатковою накладною №1068 від 05.08.2021, та на користь позивача стягнено: пеня в сумі 10 219, 45 грн., 3 % річних в сумі 1 835, 25 грн. та інфляційні в сумі 4 481,26 грн., нараховані за період з 13.08.2021 по 15.11.2021, та з 16.11.2021 по 21.12.2021.

Як зазначено позивачем станом на 23.09.2022 відповідач не сплатив наявну заборгованість в розмірі 215 041,88 грн., тому звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 4 860,54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 42 004,15 грн. за період з 22.12.2021 по 23.09.2022.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

18.10.2022 до канцелярії суду позивачем надано документи на виконання вимог ухвали суду.

31.10.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в позовних вимогах позивача.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

29.12.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Амтек Трейд" (покупець) укладено договір поставки № 52.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку передбаченому даним договором гофропродукцію (далі товар), асортимент, кількість, ціна якого визначена в специфікаціях.

Згідно з п. 2.3 договору покупець зобов`язаний оплатити та прийняти товар в порядку передбаченому даним договором.

Фактичний асортимент та кількість товару визначається у специфікаціях та видаткових накладних (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору, датою поставки товару вважається дата вказана в видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 6.3 договору передбачено умови оплати: протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання покупцем товару, згідно з затвердженою заявкою та у відповідності до умов договору.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 235 041,88 грн., що підтверджується видатковою накладною №1068 від 05.08.2021р.

16.11.2021 відповідачем частково оплачену поставлену продукцію на суму 20 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою позивача з 01.08.2021 до 01.12.2021.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №910/21447/21 рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/21447/21 скасовано в частині відмови у стягненні суми основного боргу в розмірі 215 041, 88 грн. та прийняти нове про її задоволення, а також змінено в частині присуджених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АМТЕК ТРЕЙД (02092, місто Київ, вулиця Довбуша, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи: 40104149) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САНВІТ-ХОЛДІНГ (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 32304939) 215 041 грн. 88 коп. основного боргу, 17 647 грн. 66 коп. пені, 5 304 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 3 406 грн. 58 коп. 3% річних та 3 621 грн. 02 коп. судового збору. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/21447/21 залишено без змін.

У вищезазначеній постанові встановлено обставини прострочення оплати відповідачем товару, отриманого за видатковою накладною №1068 від 05.08.2021, та на користь позивача стягнено: пеня в сумі 10 219, 45 грн., 3 % річних в сумі 1 835, 25 грн. та інфляційні в сумі 4 481,26 грн., нараховані за період з 13.08.2021 по 15.11.2021, та з 16.11.2021 по 21.12.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем зазначено, що станом на 23.09.2022 відповідач не сплатив наявну заборгованість в розмірі 215 041,88 грн., тому просить суд стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 4 860,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 42 004,15 грн. за період з 22.12.2021 по 23.09.2022.

Заперечуючи проти позову відповідачем у відзиві зазначено, що відбувалися наступні платежі за цією поставкою, докази за необхідності можуть бути надані відповідачем у вигляді банківських виписок за рахунками.

Також, що іншу суму боргу відповідача на користь позивача підтверджує акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: 10 січня 2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Амтек Трейд" (покупець) за договором № 52 від 29.12.2021.

У вищезазначеному акті зазначено, що за даними товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" на 10.01.2022 заборгованість на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" 180 041,88 грн.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Проте, суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів сплати коштів (первинних документів таких як: платіжні доручення, банківські виписки тощо) відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №1068 від 05.08.2021 чи на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №910/21447/21 відповідачем не надано.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено , якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком 3 % річних в розмірі 4 860,54 грн. та індексу інфляції в розмірі 42 004,15 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Амтек Трейд" (02092, м. Київ, вул.. Довбуша, будинок 32, ідентифікаційний код 40104149) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код 32304939) 42 004 (сорок дві тисячі чотири) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 4 860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн. 54 коп. 3 % річних та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий