ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2022р. Справа №905/585/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» (18001, м.Черкаси, бул.Шевченка, 208, )

до відповідача: Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя (87528, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Спаська, 18, )

про стягнення 7241724, 80 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Шуть А.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут», м.Черкаси звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя, м.Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 13104239,83 грн, з яких 10526085,92 грн борг за спожиту електричну енергію в січні та лютому 2022 року, 1208882,78 грн пеня, 1252825,54 грн інфляційні нарахування, 116445,59 грн 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №1 від 01.01.2022р. про постачання електричної енергії споживачу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за спожиту у січні та лютому 2022 року електричну енергію в розмірі 10526085,92 грн, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних та процентів річних.

Ухвалою суду від 01.08.2022р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/585/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості за зобов`язаннями січня 2022 року, 09.08.2022р. представник позивача звернувся до суду з заявою б/н від 09.08.2022р. (в редакції заяви б/н від 06.10.2022р.) про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою заявив до стягнення заборгованість у розмірі 7241724,80 грн, з яких 4663570,89 грн борг за спожиту електричну енергію, 1208882,78 грн пеня, 1252825,54 грн інфляційні нарахування, 116445,59 грн 3% річних.

З огляду на приписи п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, згідно з ухвалою суду від 30.11.2022р., господарським судом було вирішено питання про розгляд позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» з урахуванням змісту заяви б/н від 09.08.2022р. (в редакції заяви б/н від 06.10.2022р.).

У відзиві №05/0822 від 15.08.2022р. відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині пені, інфляційних втрат, 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за спожиту електричну енергію за лютий 2022 року та зазначав, що у Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя відсутній доступ до засобів комерційного обліку електричної енергії, що зумовлює неможливість підтвердити обсяг та вартість електричної енергії за лютий 2022 року, розрахунок за її споживання можливий після нормалізації ситуації у м.Маріуполі та повноцінного відновлення роботи підприємства з можливістю фактичної перевірки показників засобів комерційного обліку електричної енергії.

Окрім того, підприємство посилалось на приписи п.п.12.1-12.5 договору №1 від 01.01.2022р., які визначають права та обов`язки сторін у разі настання форс-мажорних обставин. На підтвердження настання відповідних обставин, відповідач посилався на зміст опублікованого Торгово-промисловою палатою України листа №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. З огляду на наявність обставин непереборної сили, Підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя також не погодилось з розрахунком позивача щодо нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат. Разом з тим, на думку відповідача, виходячи зі змісту п.5.4 договору №1 від 01.01.2022р. оплата електричної енергії, що була поставлена у лютому 2022 року мала бути здійснена до 30.03.2022р.

Згідно з відповіддю б/н від 23.08.2022р. на відзив позивач наполягав на задоволенні позову у повному обсязі та вважав суми нарахованих інфляційних, 3% річних, пені цілком обґрунтованими і такими, що відшкодовують позивачу понесені ним додаткові та непередбачувані витрати, спричинені несвоєчасною оплатою відповідача по виставлених рахунках за спожиту електричну енергію. Окрім того, позивач зауважив про правомірність здійснення відповідних нарахувань з 26 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Щодо тверджень відповідача в частині настання форс-мажорних обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» стверджувало, що такі обставини не підтверджені Підприємством електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя у визначеному законом і договором порядку.

Позивач також подав додаткові пояснення б/н від 16.11.2022р. стосовно обліку електричної енергії та обсягів, які визначені у актах приймання-передачі.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Ухвалою від 30.11.2022р. господарським судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.12.2022р. Присутність учасників справи у судовому засіданні визначалась не обов`язковою.

Представники сторін у судове засідання 20.12.2022р. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, судом не викликались.

Згідно з заявою б/н від 20.12.2022р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 01.08.2022р. та її розгляд здійснювався за правилами загального позовного провадження.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

Разом з цим, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду тимчасово обмежений, запроваджено роботу суду у віддаленому режимі.

З огляду на наведене, рішення у справі прийнято судом з урахуванням об`єктивних обставин та в умовах неможливості проведення підготовчого провадження у визначений ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України строк.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії, здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018р. і безпосередньо договором.

У відповідності до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії». Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч.1 ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За приписами ч.1 ст.634 вказаного кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Як визначено у ч.ч.1, 2 ст.642 наведеного нормативно-правового акту відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

01.01.2022р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» (постачальник) та відповідачем, Підприємством електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» (споживач) укладено договір №1 про постачання електричної енергії споживачу шляхом підписання заяви-приєднаня б/н від 01.01.2022р., за змістом п.2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

До вказаного договору були підписані додатки: №1 «Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу» з додатком №1 «Перелік об`єктів та точок комерційного обліку споживача», №2 «Комерційна пропозиція №1».

01.01.2022р. та 08.02.2022р. сторони укладали додаткові угоди №1 і №2, згідно з якими внесли зміни до договору №1 від 01.01.2022р. та комерційної пропозиції, а також визначи ли набрання змінами чинності з 01.01.2022р.

У відповідності до п.5.1 укладеного сторонами правочину (в редакції додаткової угоди №2 від 08.02.2022р.) споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору. Загальна вартість всього обсягу поставки складає 18289563,29 грн з ПДВ з урахуванням ПДВ 3048260,55 грн (місцевий бюджет).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (додаток №2 до договору) (п.5.2 договору №1 від 01.01.2022р.).

Згідно з п.3.1 комерційної пропозиції (в редакції додаткової угоди №2 від 08.02.2022р.) специфікація товару відповідає наступним параметрам: кількість електричної енергії 5261500 кВт*год, ціна за одиницю 2,89676 грн без ПДВ, ціна за одиницю 3,476112 грн з ПДВ, всього 18289563,29 грн з ПДВ.

У заяві-приєднанні визначено, що операторами системи розподілу, з якими споживач уклав договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, є Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі».

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції (додаток №2), яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком №1 до цього договору (п.13.2 вищезазначеного правочину).

За приписами розділу 11 комерційної пропозиції цей договір набирає чинності із дати його підписання і діє до 31.03.2022р., а в частині взятих на себе зобов`язань сторонами до повного його виконання.

Як вказує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» поставило Підприємству електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя електроенергію:

- у січні 2022 року в обсязі 1686515 кВт/год на суму 5862515,03 грн з ПДВ (ціна 2,89676 без ПДВ) акт купівлі-продажу електричної енергії №217 від 31.01.2022р.,

- у лютому 2022 року в обсязі 1434400 кВт/год на суму 4663570,89 грн з ПДВ (ціна 2,89676, 2,22834, 2,60287 без ПДВ) акт купівлі-продажу електричної енергії №479 від 28.02.2022р.

Згідно з платіжними дорученнями №1 від 20.07.2022р., №25 від 20.07.2022р. на загальну суму 5862515,03 грн відповідач оплатив заборгованість перед позивачем за зобов`язаннями січня 2022 року.

Поряд з цим, Підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя вважає передчасними вимоги позивача про стягнення 4663570,89 грн за поставкою лютого 2022 року, оскільки наразі відсутня можливість підтвердити обсяг та вартість електричної енергії за лютий 2022 року.

З цього приводу суд зазначає про наступне:

За правилами п.13 комерційної пропозиції №1 обсяги спожитої електричної енергії визначаються оператором системи розподілу відповідно до чинного законодавства.

Для Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя постачальником послуг комерційного обліку є оператори системи розподілу Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі».

На запит позивача, вказані оператори системи розподілу надали інформацію про обсяги спожитої відповідачем у січні-лютому 2022 року електричної енергії, які і були відображені Товариством з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» у відповідних актах і рахунках.

Разом з тим, за твердженням позивача, з 21.02.2022р. ціна визначалась з урахуванням механізму, наведеного у додатковій угоді №3 від 21.02.2022р.

Як свідчать матеріали справи, 16.02.2022р. Підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» електронний лист та проект додаткової угоди до договору з пропозицією стосовно внесення змін щодо механізму визначення ціни на електричну енергію, зокрема щодо розрахунку вартості ціни на електричну енергію в розрізі за площадками вимірювання групи «а» (для електролічильників, які облаштовані автоматизованою системою комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ) та за площадками вимірювання групи «б», (для електролічильників, в яких відсутня можливість їх автоматизованого дистанційного зчитування).

За твердженням заявника позову, позивач опрацював пропозицію відповідача та 21.02.2022р. електронним листом направив узгоджену редакцію підписану зі сторони постачальника додаткової угоди №3 від 21.02.2022р. про внесення змін до договору №1 від 01.01.2022р. Проте, відповідач не повернув підписаний зі своєї сторони екземпляр додаткової угоди №3 від 21.02.2022р.

Враховуючи наявність оферти споживача щодо внесення змін до договору та його акцепту постачальником, з 21.02.2022р. електричну енергію споживачу було поставлено за заниженою ціною у відповідності до узгодженого в додатковій угоді №3 від 21.02.2022р. механізму.

Згідно з підпунктом 10 п.6.2 договору №1 від 01.01.2022р. споживач зобов`язався до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписувати та надсилати постачальнику скановану копію підписаного зі свого боку акту прийняття-передавання електричної енергії у розрахунковому періоді, шляхом направлення електронного листа з сканованою копією акта прийняття-передавання електричної енергії на електронні адреси постачальника, що вказані у розділі 14 договору. Оригінал акту прийняття-передавання електричної енергії споживач надає постачальнику до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку ненадання споживачем постачальнику оригіналу акту прийняття-передавання електричної енергії у встановлений строк такий акт вважається погодженим споживачем.

Доказів виконання відповідачем вказаного пункту договору щодо складання, підписання, надсилання постачальнику акту прийняття-передавання електричної енергії матеріали справи не містять, внаслідок чого, в силу його положень, відповідні акти вважаються погодженими споживачем.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, суд погоджується з визначеними Товариством з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» обсягами постачання електричної енергії, зокрема, у лютому 2022 року та застосованими позивачем цінами.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.5.6 договору №1 від 01.01.2022р. оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 10 робочих днів з моменту отримання споживачем рахунку та акту прийняття-передачі електричної енергії, або протягом 10 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції.

Пунктом 5 комерційної пропозиції №1 визначено, що розрахунок за спожиту електричну енергію здійснюється споживачем за розрахунковий період, який, становить календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію відповідно показів засобів комерційного обліку за розрахунковий період. Рахунок на оплату спожитої електричної енергії надається споживачу до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії.

Акт купівлі-продажу електричної енергії №217 від 31.01.2022р. та рахунок на оплату №335 від 31.01.2022р. щодо зобов`язань січня 2022 року були направлені відповідачу 11.02.2022р. електронною поштою. Акт купівлі-продажу електричної енергії №479 від 28.02.2022р. та рахунок на оплату №670 від 28.02.2022р. стосовно зобов`язань лютого 2022 року були направлені відповідачу 11.03.2022р. електронною поштою.

Факт отримання відповідних документів відповідачем не заперечується.

Відтак, зобов`язання з оплати електричної енергії, що була поставлена у січні 2022 року мало бути виконано не пізніше 25.02.2022р. (включно), у лютому 2022 року не пізніше 25.03.2022р. (включно).

Посилання відповідача на те, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць, з огляду на що оплата електричної енергії, яка була поставлена у лютому 2022 року мала здійснюватись до 30.03.2022р. є безпідставними, оскільки п.5.4 комерційної пропозиції під розрахунковим періодом розуміє помісячний облік постачання електричної енергії, тоді як порядок оплати чітко визначено у вищенаведених положеннях вказаного пункту.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №1 від 01.01.2022р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» до Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя про стягнення суми боргу за спожиту електроенергію у розмірі 4663570,89 грн за лютий 2022 року є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до п.7 комерційної пропозиції №1 за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати.

З огляду на наведене, позивачем заявлено до стягнення 1208882,78 грн пені, а саме:

- за зобов`язанням січня 2022 року 713138,81 грн за період з 26.02.2022р. по 22.07.2022р.;

- за зобов`язанням лютого 2022 року 495743,97 грн за період з 26.03.2022р. по 22.07.2022р.

Розрахунок пені є арифметично вірним.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 116445,59 грн, а саме:

- за зобов`язанням січня 2022 року 70832,03 грн за період з 26.02.2022р. по 22.07.2022р.;

- за зобов`язанням лютого 2022 року 45613,56 грн за період з 26.03.2022р. по 22.07.2022р.

А також інфляційні в сумі 1252825,54 грн за наступними періодами:

- за зобов`язанням січня 2022 року 825358,22 грн за період березня 2022 року по червень 2022 року;

- за зобов`язанням лютого 2022 року 427467,32 грн за період з квітня 2022 року по червень 2022 року.

Вказані розрахунки є арифметично вірними.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначені позивачем суми.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини, суд зазначає про наступне.

В обґрунтування форс-мажорних обставин, які унеможливлювали здійснення господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань, відповідач посилається на наявність обставин військової агресії російської федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022р., триває досі і підтверджуються листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. Торгово-промислової палати України, в якому остання зазначила, що військова агресія росії проти України та введення у зв`язку з цим воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), починаючи з 24.02.2022р.

Згідно зі ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст.3 вказаного кодексу під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

За змістом ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п.п.12.1-12.5 договору №1 від 01.01.2022р. сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

Отже, на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, у строк, визначений договором, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р., що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресований всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, ТПП України підтвердила, що обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин.

Поряд з цим, відповідно до п.2 розпорядження №3 від 25.02.2022р. ТТП України «Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України», що розміщено в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c.pdf установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п.4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням №44 (5) від 18.12.2014р. Президії ТПП України (із змінами та доповненнями) (далі Регламент).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту.

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У ст.3.3 Регламенту вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п.6.10 Регламенту).

Отже, надання сертифікату ТПП України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату ТПП України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального офіційного листа.

У загальному офіційному листі ТПП України зазначено, що його видано на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст.14 та 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» нічого не наведено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022р. не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022р. видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання відповідачем.

Таким чином, використання загального офіційного листа №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. ТПП України від з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Наразі, відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до Регламенту, проте цього не зробив.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022р. у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20 вказано, що статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, ані доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для нього форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливила виконання товариством зобов`язань за договором.

З огляду на наведене, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача як про стягнення основного боргу, так і про стягнення пені, 3% річних, інфляційних збитків.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» з урахуванням змісту заяви б/н від 09.08.2022р. (в редакції заяви б/н від 06.10.2022р.) до Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя про стягнення боргу за спожиту електричну енергію в сумі 4663570,89 грн, пені 1208882,78 грн, інфляційних нарахувань 1252825,54 грн, 3% річних 116445,59 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, позивач заявив клопотання б/н від 06.12.2022р. про застосування ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені.

Зважаючи на те, що зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, клопотання б/н від 06.12.2022р. представника позивача залишається судом без задоволення.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 108625,87 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір в сумі 87937,74 грн підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» у зв`язку зі зменшенням позовних вимог в частині його сплати та надходженням відповідного клопотання б/н від 06.10.2022р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м.Маріуполя (87528, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Спаська, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» (18001, м.Черкаси, бул.Шевченка, 208, ) борг за спожиту електричну енергіюв сумі 4663570,89 грн , пеню 1208882,78 грн, інфляційні нарахування 1252825,54 грн, 3% річних 116445,59 грн, а також судовий збір у розмірі 108327,39 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут» (18001, м.Черкаси, бул.Шевченка, 208, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 87937,74 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №647 від 22.07.2022р.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 20.12.2022р.

Повний текст рішення складено 30.12.2022р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця