ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Справа№ 927/192/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Прокопенко П.П. (дов. від 03.10.22);

від відповідача - Маленко О.В. (ордер серія АА №1214970 від 14.06.22);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022

у справі № 927/192/22 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток"

до Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича

про стягнення 1 531 413, 82 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022 у справі №927/192/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тронова Владислава Вадимовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінпоток» 1 528 008,88грн безпідставно набутих коштів, 7404,94грн 3% річних та 23 016,21грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідно до платіжного доручення №18 від 03.12.2021 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 1 527 008,88грн, де призначення платежу зазначено, як «оплата 50% тмц. Зг.рах. №ІА-0002/12-21-2 від 02.12.21»;

- відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження існування договірних або будь-яких інших правовідносин, доказів виставлення та надання рахунку позивачу, з урахування чого судом визнано відсутність такої події як укладення відповідного правочину між сторонами у справі, на підставі якого позивачем могли бути перераховані грошові кошти, отже відповідачем отримано безпідставно грошові кошти у розмірі 1 527 008,88грн;

- дії відповідача, які полягають у неповерненні безпідставно отриманих грошових коштів, фактично є фінансуванням за рахунок іншої особи, позбавлення позивача користування ними в сфері діяльності товариства, неправомірним їх використанням з моменту отримання; доказів повернення позивачу спірних коштів відповідачем не надано.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- згідно з п.1 ст. 181 ГК України ( допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо) а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договору;

- з матеріалів господарської справи вбачається, що відповідачем було виписано та надіслано позивачу рахунки-фактури, зокрема й той, з приводу якого виник даний господарський спір, з детальним переліком, номенклатурою, кількістю та ціною товару; позивач оплатив 50% від відповідної суми, що вбачається з призначення платежу, що відповідає 50% від суми, вказаної у відповідному рахунку-фактурі;

- в разі виявлення помилки при складанні платіжного доручення позивач мав можливість, відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.2.23 Інструкції №22 про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, звернутись до банку з вимогою відкликати таке платіжне доручення, однак такі дії позивачем не вчинялись, що свідчить про вільне волевиявлення позивача укласти договір, шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме оплати рахунку-фактури відповідача;

- отже, між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення відповідачем рахунків на оплату товару та здійснення позивачем його безпосередньої оплати; спірні кошти сплачено позивачем на виконання договору, відповідно, такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано згідно з положеннями ст.1212 ЦК України як помилково перераховані позивачем та безпідставно набуте відповідачем майно;

- з матеріалів справи вбачається, що відповідач повинен був подати всі докази разом з відзивом на позов в строк до 09 березня 2022 року; разом з тим, вказане відповідач не міг реалізувати через збройну агресію Російської федерації проти України, що серед іншого підтверджується не проведенням підготовчого судового засідання 10 березня 2022, припиненням здійснення правосуддя Господарським судом Чернігівської області з 22 березня 2022 по 22 квітня 2022 та відновленням здійснення правосуддя суддею Шморгуном В.В. лише 16 травня 2022, при таких обставинах наявні підстави для врахування доказів, які надані відповідачем до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Шапрана В.В., Буравльова С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022, справу №927/192/22 призначено до розгляду на 16.11.2022.

В судовому засідання апеляційного господарського суду 16.11.2022 оголошено перерву до 23.11.2022.

Від позивача (22.11.2022) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачем зазначено про те, що:

- 23.06.2002 від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконферекнції поза межами приміщення суду, в якій представник відповідача - адвокат Маленко О.В. просить суд забезпечити його участь у судовому засіданні, призначеному на 23.06.2022 о 12:00 у справі №927/192/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів зв`язку та сервісу EasyCon; також до початку судового засідання 23.06.2022 від відповідача через електронні засоби зв`язку надійшло клопотання вих.№01-23/06/22 від 23.06.2022 про відкладення судового розгляду справи та поновлення процесуальних строків, в якому представник відповідача просив повернути на стадію підготовчого провадження, поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та відкласти на іншу дату підготовче засідання; тобто, вищевказані обставини вказують на те, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 23.06.2022 й навіть брав участь в судовому засіданні;

- відзиву на позов до суду не надходило, на що суд вірно зазначив, що відповідач знав про відкриття провадження у справі та встановлені строки для подання заяв по суті, зокрема відзиву на позов;

- отже відповідачу було надано можливість надати докази, які б підтверджували надання відповідно рахунку позивачу, а також щодо події наявності відповідного правочину з відповідними умовами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін колегією суддів встановлено.

Звертаючись з позовом ТОВ «Мінпоток» позов обґрунтовує тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінпоток» на підставі платіжного доручення №18 від 03.12.2021 було помилково здійснено перерахування Фізичній особі-підприємцю Тронову Владмславу Вадимовичу (РНОКПП НОМЕР_1 ) на рахунок НОМЕР_2 з призначенням платежу «Оплата 50% тмц зг. Рахунку №IA-002/12-21-2 від 02.12.2021» грошові кошти в сумі 1 527 008,88грн, у зв`язку з чим позивачем 17.01.2021 направлено відповідачу лист-вимогу №17/01-2МП від 17.01.2022, в якій просив повернути до 24.01.2022 безпідставно набуті кошти в сумі 1527008,988грн; також зазначив, що в разі невиконання вимог в повному обсязі, буде змушений звернутись до суду; даний лист вимогу отримано відповідачем особисто 25.01.2022, що підтверджується поштовим запитом на сайті «Укрпошта» за трекінгом 190; відповідач доказів повернення грошових коштів в сумі 1 527 008,88грн суду не надав.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1 527 008,88грн, за порушення грошового зобов`язання позивачем нараховані 3% річних в сумі 7404,94грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Частина 3 статті 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору (постанова Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/5027/18).

Так, ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, згідно зі статтею 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.640 та ч.2 ст.642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до положень ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегією суддів враховується при вирішенні даного спору доданий рахунок-фактуру №№ ІА-0002/12-21-2 від 02.12.2021 та платіжне доручення №18 ВІД 03.12.2022, оскільки вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості подання таких до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що відповідач повинен був подати всі докази разом з відзивом на позов в строк до 09 березня 2022 року; разом з тим, вказане відповідач не міг реалізувати через збройну агресію Російської федерації проти України, що серед іншого підтверджується не проведенням підготовчого судового засідання 10 березня 2022, припиненням здійснення правосуддя Господарським судом Чернігівської області з 22 березня 2022 по 22 квітня 2022 та відновленням здійснення правосуддя суддею Шморгуном В.В. лише 16 травня 2022, при таких обставинах наявні підстави для врахування доказів, які надані відповідачем до апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок виставлення відповідачем на оплату рахунку-фактури № ІА-0002/12-21-2 від 02.12.2021 на суму 3 054 017,76грн та здійснення позивачем оплати в розмірі 50% вартості товару в сумі 1 527 008,88грн між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір поставки товару.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між ТОВ "Мінпоток" та ФОП Троновим Владиславом Вадимовичем договір поставки у спрощений спосіб станом на день розгляду цієї справи по суті не припинив свою дію, сторонами не розірвано, відтак, підстави для повернення сплачених позивачем коштів у розмірі 1 531 413,82грн на підставі ст. 1212 ЦК України відсутні.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З таких обставин заявлені позовні вимоги ТОВ "Мінпоток" про стягнення з ФОП Тронова Владислава Вадимовича на підставі ст.1212 ЦК України сплачених позивачем коштів у розмірі 1 531 413,82грн не підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були перераховані позивачем на виконання умов договору поставки, укладеного у спрощений спосіб, чинного станом на день розгляду справи по суті, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022 підлягає скасуванню.

Судовий збір, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги та відмовою в позові, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022 у справі №927/192/22 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. В позові відмовити.

4. Матеріали справи №927/192/22 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2023

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов