ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2022 р. Справа№ 910/15598/19 (910/8017/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

та представників сторін:

від апелянта - Лич Б.О. - ордер;

від Київської обласної ради - Кондратенко Я.І. - посвідчення;

від ГУ ДПС у місті Києві - Іващенко Д.А. - посвідчення,

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Автогосподарства»

на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року

(повний текст складено 11.10.2021 року)

у справі №910/15598/19(910/8017/20) (суддя Омельченко Л.В.)

за позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

до товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Автогосподарства»

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Автогосподарство»

за участю Київської обласної ради

про визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року

в межах справи №910/15598/19

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Автогосподарства»

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Автогосподарство»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року позов Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі - ГУ ДПС у місті Києві, позивач) задоволено частково. Визнано недійсним договір про надання фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 року, укладений між комунальним підприємством Київської обласної ради «Автогосподарство» (надалі по тексту - КП Київської обласної ради «Автогосподарство», боржник, відповідач 2) та товариством з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Автогосподарства» (надалі по тексту - ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства», апелянт, відповідач 1), а також додаткові угоди до нього № 1 від 22.03.2017 року, № 2 від 18.04.2017 року, № 3 від 25.07.2017 року, № 4 від 10.08.20217 року, № 5 від 14.08.2017 року, № 6 від 21.08.2017 року, № 7 від 24.09.2017 року, № 8 від 26.09.2017 року, № 9 від 26.10.2017 року, № 10 від 30.10.2017 року, № 11 від 15.11.2017 року, № 12 від 21.11.2017 року, № 13 від 07.12.2017 року, № 14 від 12.12.2017 року, № 15 від 27.12.2017 року. У частині вимоги щодо застосування реституції - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на користь ГУ ДПС у місті Києві судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Стягнуто з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» на користь ГУ ДПС у місті Києві судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Обґрунтовуючи рішення в частині задоволення вимог господарський суд послався на ст. ст.1, 42 Кодексу України з процедур банкрутства та встановивши, що відповідачі є заінтересованими особами, а оспорюваний договір було укладено в підозрілий період визнав його недійсним. При цьому судом відмовлено в вимогах щодо застосування реституції за наслідками визнання недійсним вказаного договору з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20), в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ГУ ДПС у місті Києві до ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства», КП Київської обласної ради «Автогосподарство» про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року та додаткових угод до нього, укладеного між КП Київської обласної ради «Автогосподарство» та ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» у повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу апелянт зазначає, що ГУ ДПС у місті Києві у позовній заяві жодним чином не обґрунтувало порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів укладанням між відповідачами договору про надання поворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року та додаткових угод до нього.

В свою чергу місцевим судом, в порушення вимог ст. 64 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, та ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, жодним чином не було досліджено та відображено в оскаржуваному рішенні, які саме права та законні інтереси позивача було порушено оспорюваним правочином.

Також апелянт в апеляційній скарзі посилаючись на постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 року у справі 904/7905/16 зазначив, що ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію Кодексу України з процедур банкрутства, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019 року може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022 року.

Таким чином, враховуючи викладене, апелянт вважає, що приписи ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосовуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, тобто до 21.10.2019 року. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019 року підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом», якою було передбачено, що правочини боржника, які були вчинені лише протягом року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути визнані недійсними, а також була відсутня підстава для такого визнання - укладення договору боржником із заінтересованою особою.

Отже, в даному випадку, на думку апелянта, оскільки оспорюваний правочин було укладено боржником за два роки вісім місяців перед порушенням провадження у справі про банкрутство КП Київської обласної ради «Автогосподарство», то він не підпадає під річний підозрілий період в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом».

Крім того, з посиланням на приписи ст. ст. 252-1, 252-5 Кодексу законів про працю України апелянт вказує, що у разі створення господарського товариства з числа трудового колективу, такі підприємства не можуть вважатись заінтересованими особами по відношенню одне до одного, оскільки відповідно до протоколу засновників метою такого створення є саме покращення становища комунального підприємства, так як досягнення і втрати в роботі підприємства безпосередньо позначаються на рівні доходу колективу, що узгоджується з положеннями Кодексу законів про працю України, і відповідно на думку апелянта укладення такого договору немає жодного прихованого мотиву.

Не погоджується апелянт з висновками господарського суду щодо відмови в позові щодо застосування реституції з підстав викладених місцевим судом.

Апелянт зазначає, що імперативна норма ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України передбачає наслідком недійсності правочину саме двосторонню реституцію, яка полягає у поверненні в натурі кожною стороною одна одній всього, що вона одержала на виконання цього правочину.

Боржник отримав грошові кошти, передбачені Договором № 28/02-17 від 28.02.2017 року та Додатковими угодами до нього в повному обсязі, тобто відповідач 1 виконав свої зобов`язання в повному обсязі, в свою чергу боржник повернувши частину позики в розмірі 149 000 грн. частково виконав свої зобов`язання за договором, таким чином прийнявши його до виконання.

Зазначені обставини були встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року по справі №910/23155/17, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 року залишено без змін, що на думку апелянта має преюдиційний характер для даного спору.

Апелянт вважає, що повернення до першочергового стану сторін договору є необхідним імперативно закріпленим ст. 216 Цивільного кодексу України, принципом правової визначеності, оскільки зазначення судом про неналежний спосіб захисту порушеного права, обраним позивачем, не може бути підставою для порушення прав та інтересів безпосередньо сторін такого договору.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 18.11.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Отрюха Б.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 року витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15598/19(910/8017/20) за позовом ГУ ДПС у місті Києві до ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» за участю Київської обласної ради про визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року в межах справи №910/15598/19 за заявою ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» про банкрутство та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20) до надходження матеріалів справи №910/15598/19(910/8017/20) до Північного апеляційного господарського суду.

06.12.2021 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 року надійшли матеріали справи №910/15598/19(910/8017/20) за позовом ГУ ДПС у місті Києві до ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» за участю Київської обласної ради про визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року в межах справи №910/15598/19 за заявою ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» про банкрутство.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20) залишено без руху та надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

04.01.2022 року від ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 року надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 року поновлено ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року у справі №910/15598/19(910/8017/20). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20). Розгляд апеляційної скарги ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» призначено на 23.02.2022 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) від 22.02.2022 року для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20). Розгляд апеляційної скарги ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» призначено на 23.02.2022 року.

22.02.2022 року через відділ документообігу суду від розпорядника майна боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства», рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20) залишити без змін.

В обґрунтування поданого відзиву розпорядник майна, посилаючись на уточнену правову позицію Верховного Суду у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство від 28.10.2021 року по справі №911/1012/13, зазначає, що враховуючи, що провадження у справі про банкрутство КП Київської обласної ради «Автогосподарство» порушено 21.11.2019 року, тобто вже в порядку передбаченому нормами Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування при розгляді заяви кредитора про визнання недійсним договору, підстав недійсності правочину, передбачених ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того, розпорядник майна не погоджується з доводами апелянта, що спірний правочин було укладено з метою покращення результатів фінансово- господарської діяльності і майнового стану боржника.

Розпорядник майна зазначає, що грошові кошти, перераховані ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» за договором про надання поворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року витрачалися на виплату заробітної плати та оплату за податковими зобов`язаннями банкрута, які виникли із виплати заробітної плати, а не використовувались задля збереженні майна комунального підприємства та покращення результатів його фінансово-господарської діяльності і майнового стану, що підтверджується виписками з рахунків боржника.

Крім того, розпорядник майна вказує, що грошові кошти, отримані КП Київської обласної ради «Автогосподарство» від ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства», використовувались для виплати заробітної плати засновникам ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства», які одночасно перебували в трудових відносинах з боржником, що на думку розпорядника майна підтверджує, що ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» та КП Київської обласної ради «Автогосподарство» є заінтересованими особами по відношенню одна до одної в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства.

На підтвердження викладеної позиції розпорядник майна вказує, що в період з 28.12.2016 року по 19.12,2017 року керівником ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» був ОСОБА_1 , який в період 06.06.2017 року по 23.01.2018 року був керівником КП Київської обласної ради «Автогосподарство». Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань а також з матеріалів справи вбачається, що засновниками ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 .

Згідно листа ГУ ДПС у міста Києві вх. №8051/02-87 від 15.06.2021 року та додатках до нього встановлено, що у 1, 2 та 3 кварталах 2017 року, тобто в період укладення договору та додаткових угод до нього, всі 20 засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство».

Загальна кількість працівників КП Київської обласної ради «Автогосподарство`за вказаний період складає: 1- квартал - 26 працівників (20 з них засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство»). 2- квартал - 27 працівників (20 з них засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство»). 3 квартал - 36 працівників (20 з них засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство»),

У 4 кварталі 2017 року, тобто в період укладення додаткових угод до договору, 17 з 20 засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 ,

Загальна кількість працівників КП Київської обласної ради «Автогосподарство» за вказаний період складала 25 працівників (17 з них засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство»),

У 1 кварталі 2018, 7 засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Загальна кількість працівників КП Київської обласної ради «Автогосподарство» за вказаний період складала 11 працівників (7 з них засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство»),

У 2 та 3 кварталах 2018, 6 засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 .

Таким чином, враховуючи викладене, КП Київської обласної ради «Автогосподарство» та ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» є заінтересованими особами та відповідно є всі підстави для визнання оспорюваного договору та додаткових угод до нього недійсними.

23.02.2022 року представником апелянта подано клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, в зв`язку з неможливістю адвоката бути присутнім в судовому засіданні з підстав участі в невідкладних слідчих діях.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року розгляд справи №910/15598/19(910/8017/20) відкладено на 13.04.2022 року.

В зв`язку з введенням Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану в Україні та Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року та перебуванням головуючого судді Копитової О.С. у відпустці розгляд справи №910/15598/19(910/8017/20) не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 року розгляд справи №910/15598/19(910/8017/20) призначено на 06.07.2022 року.

06.07.2022 року до початку судового засідання на електронну адресу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи , а також 06.07.2022 року до початку судового засідання на електронну адресу суду від Київської обласної ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в судовому засіданні Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 року розгляд справи №910/15598/19(910/8017/20) відкладено на 14.09.2022 року та запропоновано учасникам справи надати суду належним чином засвідчені копії договору про надання зворотної фінансової допомоги №28/02-17 від 28.02.2017 року та додаткових угод до нього від 22.03.2017 року, 18.04.2017 року, 25.07.2017 року, 10.08.2017 року, 14.08.2017 року, 21.08.2017 року, 24.09.2017 року, 26.09.2017 року, 26.10.2017 року, 30.10.2017 року, 15.11.2017 року, 21.11.2017 року, 07.12.2017 року, 12.12.2017 року, 27.12.2017 року та оригінали відповідних документів для огляду.

16.08.2022 року через відділ документообігу суду від розпорядника майна боржника надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Пантелієнка В.О., Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 року вищевказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року по справі №910/15598/19(910/8017/20). Розгляд апеляційної скарги ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» призначено на 14.09.2022 року.

В судове засідання 14.09.2022 року з`явився представник відповідача 2, інші представники в судове засідання не з`явились.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 року розгляд справи №910/15598/19(910/8017/20) відкладено на 28.09.2022 року.

В судове засідання 28.09.2022 року з`явився розпорядник майна боржника - арбітражний керуючий Демчан О.І., інші представники не з`явились. Від апелянта та Київської обласної ради надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовані участю їх представників в іншій справі в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 28.09.2022 року розгляд справи відкладено на 16.11.2022 року.

15.11.2022 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення апелянта, в яких останній наголошує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано те, що позивач не довів порушення його права чи безпосередньо законного інтересу, а тому він не є належним позивачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в позові та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеному в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2022 року по справі № 925/593/21.

16.11.2022 року судове засідання не відбулось в зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. Ухвалою від 16.11.2022 року судове засідання призначене на 30.11.2022 року.

29.11.2022 року на електронну адресу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на неможливість бути присутнім в судовому засідання 30.11.2022 року в зв`язку з його участю в розгляді іншої справи.

30.11.2022 року представники сторін, які з`явились надали усні пояснення по справі. Представник апелянта з`явився в судове засідання та відкликав своє клопотання про відкладення розгляду справи.

30.11.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/15598/19 за заявою ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» до КП Київської обласної ради «Автогосподарство» про банкрутство на стадії процедури розпорядження майном.

В рамках порушеної справи про банкрутство, до господарського суду міста Києва звернулося ГУ ДПС у м. Києві з позовом до ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» та КП Київської обласної ради «Автогосподарство» про визнання недійсним Договору про надання зворотної фінансової допомоги №28/-2-17 від 28.02.2017 року між ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» та КП Київської обласної ради «Автогосподарство».

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції 28.02.2017 між ТОВ «Трудовий колектив автогосподарства» (позикодавець за договором) та КП Київської обласної ради «Автогосподарство» (позичальник за договором) укладено договір надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 (далі - договір) відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 5.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору основна поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 261 700 грн. без податку на додану вартість.

При необхідності позичальнику може бути надано додаткову поворотну фінансову допомогу, яка узгоджується сторонами та оформлюється додатковою угодою до даного договору та є його невід`ємною частиною (пункт 2.2. договору).

У відповідності до пункту 2.5 договору кошти, залучені від позикодавця як основна поворотна фінансова допомога, повертаються у термін до 31.03.2017.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що кошти, залучені від позикодавця як додаткова фінансова допомога, повертаються у термін, визначений відповідною додатковою угодою до даного договору.

22.03.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 200 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 22.04.2017.

18.04.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 274 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 18.05.2017.

25.07.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 81 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 25.08.2017.

10.08.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 67 210 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 10.09.2017.

14.08.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 10 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 14.09.2017.

21.08.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 6 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 19 600 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 21.09.2017.

24.09.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 7 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 136 095 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 24.10.2017.

26.09.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 8 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 16 268,50 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 26.10.2017.

26.10.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 9 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 50 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 26.11.2017.

30.10.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 10 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 146 954 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 30.11.2017.

15.11.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 11 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 50 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 01.12.2017.

21.11.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 12 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 107 625 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 05.12.2017.

07.12.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 13 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 50 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 13.12.2017.

12.12.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 14 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 100 000 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 12.01.2018.

27.12.2017 між сторонами укладено додаткову угоду № 15 до договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017, відповідно до умов якої позичальнику надається додаткова поворотна фінансова допомога у національній валюті України в сумі 38 938,98 грн. без податку на додану вартість, яка повертається у термін до 27.01.2018.

Судом встановлено, що на виконання умов договору надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 та додаткових угод до нього № № 1-15 позикодавцем було перераховано боржнику кошти у розмірі 1 609 391,48 грн.

Як встановлено судом, боржник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення наданих позичальником коштів за договором надання поворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 20.04.2017 КП Київської обласної ради «Автогосподарство» було здійснено платіж на користь ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» у розмірі 149 000 грн., який є поверненням грошових коштів за Договором № 28/02-17 від 28.02.2017 року про надання поворотної фінансової допомоги, інших платежів зроблено не було, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» у розмірі 1 463 391,48 грн.

Зазначені обставини були встановлені у Рішенні Господарською суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/23155/17, яке Постановою Київського апеляційного господарською суду від 26.06.2018 було залишено без змін.

В справі № 910/23155/17 розглядався первісний позов ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» до боржника про стягнення заборгованості за договором про надання зворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 року та додаткових угод до нього та зустрічний позов боржника про визнання недійсним вказаного договору та додаткових угод до нього.

Вказаним рішенням суду в задоволенні зустрічного позову відмовлено, первісний позов задоволено в повному обсязі.

Таким чином, питання недійсності спірного правочину вже були предметом судового розгляду, зокрема з підстав відсутності у директора ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» повноважень на підписання договору та відсутності погодження вказаного договору Київською обласною радою.

Зазначені обставини були досліджені судом під час розгляду справи та визначено, що спірний правочин був частково виконаний боржником, що свідчить про його схвалення юридичною особою і з посиланням на ст. 241 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання його недійсним в повному обсязі.

Звертаючись до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним вказаного договору і додаткових угод до нього, в межах справи про банкрутство, ГУ ДПС у м. Києві, повторно посилається на обставини, які вже були предметом судового розгляду в справі № 910/23155/17, а також, позивачем було вказано про те, що останнім було встановлено обставини, які свідчать про укладання оспорюваного договору між ТОВ «КП Київської обласної ради Автогосподарство» (боржником) та ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» (ініціюючим кредитором) як заінтересованими особами одна до одної в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, що на його думку є підставою для визнання вказаного договору недійсним у відповідності до приписів ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства також позивач просив застосувати реституцію.

Господарським судом міста Києва позовні вимоги в частині визнання недійсним договору задоволено в повному обсязі. Місцевий суд дійшов висновку про те, що Договір № 28/02-17 від 28.02.2017 року та додаткові угоди до нього були укладені між заінтересованими особами, а отже підлягають визнанню недійсним.

Місцевим судом встановлено, що в період з 28.12.2016 по 19.12.2017 керівником ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» був ОСОБА_1 , який у період з 06.06.2017 по 23.01.2018 був керівником КП Київської обласної ради «Автогосподарство». Крім того, місцевим судом встановлено, що засновники ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства» були працівниками боржника (що у 1, 2 та 3 кварталах 2017, всі 20-ть засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарства» (загальна кількість працівників 1 квартал - 26 працівників, 2 квартал - 27 працівників, 3 квартал - 36 працівників), у 4-му кварталі 2017 (в період укладення додаткових угод до договору) 17-ть з 20-ти засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» (загальна кількість працівників 25) ; у 1 кварталі 2018 7 засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» (загальна кількість працівників 11); у 2-му та 3-му кварталах 2018 6-ть засновників ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарство» перебували у трудових відносинах з КП Київської обласної ради «Автогосподарство» (загальна кількість працівників 8).

Розглядаючи спір по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частини 1 та 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Таким чином, положення ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Недійсність договору, як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

При цьому слід зазначити, що положення ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, в якості суб`єктів оскарження угод боржника укладених в сумнівний період, визначають кредиторів боржника та арбітражного керуючого, однак, на думку колегії суддів, встановивши таке коло законодавець жодним чином не звільнив кредиторів від обов`язку доведення перед судом порушення їх прав або охоронюваних законом інтересів укладенням оспорюваної угоди, а також того, що спірна угода вчинена саме на шкоду кредиторам або боржнику.

Позивачем жодним чином не зазначено, які саме його інтереси порушені та яким чином визнання вказаної угоди недійсною призведе до поновлення його прав.

Як встановлено вище, боржник за спірним договором є зобов`язаною стороною щодо повернення коштів в розмірі 1 463 391,48 грн., що між іншим підтверджено судовим рішенням по справі № 910/23155/17. Факти реального надходження коштів на рахунки боржника та часткове їх повернення підтверджені матеріалами справи та не спростовуються сторонами, тобто договір є реальним та виконувався сторонами.

Визнання вказаного договору недійсним з підстав вказаних кредитором фактично не вплине на обов`язок боржника повернути отримані від кредитора кошти, а лише змінить підставу для такого повернення.

Жодних інших підстав, окрім тих, що спірна угода укладена між заінтересованими особами і у відповідності до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства може бути визнана недійсною кредитором не зазначено.

Лише факт укладення спірної угоди між заінтересованими особами не може бути єдиною і беззаперечною підставою для визнання її недійсною без реального доведення, що саме така угода була укладена на шкоду інтересам боржника або його кредиторам.

Згідно пояснень сторін, боржник використовував отримані кошти на виплату заробітної плати своїм працівникам та погашення податкових зобов`язань. Кредитором не доведено, що таки виплати проводились з порушенням діючого законодавства або отримані працівниками без належних підстав, тощо.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до приписів п. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

В даному випадку, відповідач 1 не має обов`язку щодо повернення коштів або майна до ліквідаційної маси боржника, навпаки обов`язок повернення коштів виник саме в боржника.

Крім того, слід зазначити, що в разі, якщо на думку кредитора або арбітражного керуючого, будь-яка угода, укладена боржником містить ознаки фіктивності або фраудаторності вони не позбавлені права оскаржувати таку угоду на загальних підставах визначених Цивільним кодексом України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також колегія судів не виключає відповідальності керівних органів боржника в разі встановлення, що саме їх дії (укладення фіктивних, фраудаторних господарських договорів, нецільове витрачання коштів, тощо) призвели до банкрутства підприємства, що прямо визначено положеннями ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Розглядаючи спір по суті, колегія суддів вважає за доцільне звернутися до уточненої правової позиції судової палати для розгляду справ про банкрутство, викладеній в постанові від 28.10.2021 року по справі № 911/1012/13, щодо застосування ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час вирішення спорів про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, викладеної в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 року № 904/7905/16.

Верховний Суд зауважив, що на відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України), застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.

Аналіз норм ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, що ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження по справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а відтак норма ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства щодо відрахування трирічного строку, розширеному тлумаченню не підлягає.

В зв`язку з чим до спірних правовідносин судом першої інстанції вірно були застосовані приписи ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства щодо обчислення строків та підстав для визнання недійсним договору ( провадження по справі про банкрутство боржника порушено 21.11.2019 року відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства, спірний договір укладено 28.02.2017 року, в межах трирічного строку).

При цьому кредитором не доведено обставин на які він посилається в позовній заяві, заявлені ним підстави для визнання недійсним оспорюваного договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Місцевим судом не визначено чим саме порушені інтереси позивача укладеним правочином та яким чином визнання його недійсним призведе до поновлення порушених прав. Позивачем не доведено, що боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог; боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог, тощо.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено у встановленому порядку під ставності своїх вимог, в зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Автогосподарства» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року у справі №910/15598/19(910/8017/20) задовольнити.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 року у справі №910/15598/19(910/8017/20) скасувати.

3.Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5.Матеріали справи №910/15598/19(910/8017/20) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Копитової О.С. та судді Сотнікова С.В. у відпустках повний текст постанови підписано 17.01.2023 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков