ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. Справа№ 911/2580/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 29.11.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгума»

на рішення Господарського суду Київської області

від 15.02.2022

у справі № 911/2580/21 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгума»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскар Тау Інвест»

про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Публічне акціонерне товариство "Київгума" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" про:

- стягнення 46957,93 гривень за договором суборенди земельної ділянки від 05.09.2013, з яких 29761,83 грн заборгованості зі сплати суборендної плати, 12160,87 грн інфляційної складової та 5035,23 грн 3% річних;

- розірвання договору суборенди земельної ділянки від 05.09.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Київгума" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського райнного нотаріального округу Київської області Чеботар Світланою Іванівною, реєстровий номер №2034;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" повернути земельну ділянку кадастровий номер :05:108:0069, загальною площею 1,6560 га, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати суборендої плати, внаслідок чого позивач просить стягнути суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Дані обставини (систематична несплата суборендної плати), як зазначає позивач, є підставою для розірвання договору суборенди земельної ділянки та її повернення у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду, тобто шляхом демонтажу. Знесення будівлі (споруди) спортивно-оздоровчого комплексу.

23.12.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПАТ "Київгума" надійшла заява, відповідно до якої позивач просив суд залишити позовну вимогу про стягнення з відповідача 39 352, 12 грн заборгованості зі сплати суборендної плати, 11 912, 51 грн інфляційної складової, 4 725, 12 грн 3% річних та 11 997, 08 грн пені без розгляду з метою спрощення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2580/21 позов ПАТ "Київгума" до ТОВ "Аскар Тау Інвест" в частині вимог про стягнення 39 352, 12 грн заборгованості зі сплати суборендної плати, 11 912, 51 грн інфляційної складової та 4 725, 12 грн 3% річних залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.02.2022 у справі №911/2580/21 у позові відмолено повністю.

Суд першої інстанції виходив того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Мотивуючи сої вимоги тим, що судом не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також суд визнав встановленими обставини, які не були доведеними.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач систематично та грубо порушує умови договору та взяті на себе зобов`язання, що знайшло своє відображення у відсутності будь-якої оплати за договором суборенди протягом майже 3 років, тобто носить систематичних характер та є ґрунтовною обставиною для розірвання договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідач подав відзив, у якому, зокрема, зазначив, що у зв`язку з відсутністю інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки(п. 3.2. договору суборенди) та за відсутності з 2019 року актуального рахунку для внесення суборендної плати ТОВ «Аскар Тау Інвест» не був у змозі самостійно визначитись з розміром суборендної плати та здійснювати будь-яке перерахування коштів по договору суборенди. Відповідач також зазначає, що ним були вчинені дії щодо з`ясування найменування банківського рахунку позивача (листування). Натомість лише у травні 2021 року відповідач отримав від позивача акти здачі-приймання робіт за період з січня 2020 року по березень 2021 року, з яких стало відомо про суми суборендних платежів, які були сплачені у повному обсязі, та про новий банківський рахунок. За вказаних обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Матеріалами справи підтверджено, що 05.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Київгума" (суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" (суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки (далі - договір суборенди), відповідно до п. 1.1. якого суборендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне володіння і користування на умовах суборенди земельну ділянку (далі - земельна ділянка), визначену цим договором, для розміщення дитячого оздоровчого комплексу. Об`єктом суборенди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - см. Козин, Обухівського району, Київської області; площа земельної ділянки - 1,6560 ґа; кадастровий номер - :05:108:0069; цільове призначення - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Відповідно до пп. 2.1., 3.1, 3.2, 3.3, 8.1 та 8.4. договір суборенди укладається терміном до 14 листопада 2051 року (на строк тридцять вісім років і шістдесят місяців) і діє починаючи з дня його державної реєстрації.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, виданого 23 липня 2013 року Управлінням Держезмагенства в Обухівському районі Головного управліяння Держземагенства в Київській області за №03-08/4993, становить 662208, 03 (шістсот шістдесят дві тисячі двісті вісім) гривень 03 копійки.

Річна суборендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації. Розмір суборендної плати може бути переглянутий у порядку, встановленому законодавством України, в зв`язку з погіршенням земельної ділянки не з вини суборендаря або зміни розміру ставки земельного податку.

Суборендна плата вноситься суборендарем за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно, протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на поточний рахунок суборендодавця. На суборендну плату додатково нараховується податок на додану вартість, у випадках встановлених законодавством України.

Зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін і оформляється окремою цивільно-правовою угодою та посвідчується нотаріально.

Будь-які зміни до цього договору здійснюються у письмовій формі за підписами суборендаря і суборендодавця та підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

На виконання умов договору суборенди, 05.09.2013 сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно якого суборендодавець передав, а суборендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку (далі - акт приймання-передачі від 05.09.2013).

05.09.2013 договір суборенди зареєстровано у передбаченому законодавством порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 8992226 від 05.09.2013.

Поряд з тим, в підтвердження обставин наявності у позивача права користування земельною ділянкою до матеріалів справи долучено копії: договору оренди від 14.11.2002 та договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. 14.11.2002 за реєстровим №4490, а також довідки №05-03/997 від 07.05.2009.

Звертаючись з даним позовом до суду ТОВ «Київгума» стверджує, що з січня 2019 року відповідач перестав виконувати взяті на себе договором зобов`язання та орендну плату не сплачував, що відповідно визнав згідно надісланого позивачу листа №1-160721 від 16.07.2021 та доданих до нього платіжних доручень №№345, 346, 347 від 12.07.2021 на загальну суму 109301,87 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

В розрізі вказаного вище, позивач зазначив, що:

- рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №1 від 14.07.2016 (далі - рішення №1 від 14.07.2016) затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель адміністративно-територіальної одинці селища Козин Обухівського району Київської області, а згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки остання складає 1598430,82 грн;

- враховуючи розмір нормативної грошової оцінки землі, загальна сума орендної плати, яку відповідач зобов`язаний сплатити за період 2019 рік - липень 2021 року, складає 148654,07 грн, з яких: по 57543,51 грн (з ПДВ) - за 2019 та 2020 роки, 33567,05 грн (з ПДВ) - за 7 місяців 2021 року.

До матеріалів справи позивачем долучено роздруківку рішення №1 від 14.07.2016 з сайту Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та копію Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель №2107 від 27.07.2021 щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:108:0069.

Водночас, як зауважив позивач, в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, з урахуванням частково сплачених коштів після отримання повідомлення позивача про намір розірвати договір суборенди, загальна сума боргу відповідача станом на 01.09.2021 склала 39352,12 грн, з яких: 12315, 13 грн (з ПДВ) за 2019 рік, 16084,15 грн (з ПДВ) - за 2020 рік, 10952,84 грн за 2021 рік.

Копія повідомлення позивача про розірвання договору №46 від 07.07.2021 наявна в матеріалах справи.

Позивачем до матеріалів справи також додано Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, копії повідомлення-звернення ПАТ "Київгума" №45 від 28.06.2021, листів ТОВ "Аскар Тау Інвест" вих. №1-300621 від 30.06.2021, б/н від 30.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог та наявності підстав, зокрема, для розірвання договору суборенди, позивач, із посиланням, зокрема, на положення статті 651 Цивільного кодексу України, статей 15, 32 Закону України «Про оренду землі», чинних на момент укладення договору суборенди, пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, постанову Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі 912/1385/17, вказав про систематичне, тобто протягом двох і більше місяців, невиконання відповідачем договірного обов`язку із внесення орендної плати, що знайшло своє відображення у відсутності будь-яких оплат протягом майже трьох років.

Стосовно розміру необхідної до внесення орендної плати, то позивач зазначив, що:

- відповідач, як зацікавлена особа, мав усі встановлені законом можливості отримати самостійно Витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, а тому відсутність у відповідача вказаної інформації не позбавляє його обов`язку сплатити оренду плату, у тому числі принаймні виходячи із вказаного у договорі суборенди розміру нормативної грошової оцінки;

- договором суборенди не передбачено обов`язку позивача ані повідомляти про розмір нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки та його зміну, ані надавати рахунки на сплату суборендної плати;

- відповідач, не маючи відповідно необхідної для сплати орендної плати інформації, більше ніж два роки не звертався до позивача з приводу такої неможливості.

Поряд з тим, за доводами позивача, з огляду на систематичне та істотне порушення умов договору по сплаті орендної плати, подальша сплата оренди відповідачем не є підставою, що зумовлює неможливість розірвання договору, а відповідну аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 31.07.2020 у справі №479/1073/18.

На переконання позивача сплата відповідачем заборгованості 12.07.2021 та надіслання листа №1-160721 від 16.07.2021 свідчать як про обставини систематичного та неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, так і про визнання відповідачем таких обставин.

З огляду на вказане вище, посилаючись на порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів за договором суборенди, що свідчить про систематичне та істотне порушення умов такого договору, позивач просить суд, зокрема, розірвати договір суборенди земельної ділянки від 05.09.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Київгума" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського райнного нотаріального округу Київської області Чеботар Світланою Іванівною, реєстровий номер №2034.

Заперечуючи проти позову ПАТ "Київгума", відповідач вказав, що у зв`язку з відсутністю інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки він був не в змозі самостійно визначитись з розміром орендної плати, що стало однією із підстав невнесення орендних платежів на користь позивача.

До того ж, згідно п. 3.3. договору суборенди орендна плата вноситься виключно на поточний рахунок позивача, для чого в прикінцевих положеннях договору вказано банківські реквізити позивача, на які відповідачем вносилась орендна плата з 2013 по 2019 роки. Водночас, у зв`язку зі зміною законодавства щодо необхідності зазначення рахунку в новому форматі IBAN та відсутності відомостей про рахунок IBAN позивача у ТОВ "Аскар Тау Інвест" останнє було позбавлене можливості здійснювати перерахування коштів за договором суборенди, попри те, з метою виконання власних договірних обов`язків відповідач вчиняв дії на пошук такого рахунку, зокрема:

- відповідач звертався до позивача з вимогами про надання рахунків на оплату, відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- представником відповідача на телефонний номер голови правління ПАТ "Київгума" через WhatsApp надіслано листи з проханням надати розрахунок плати за суборенду та відповідні банківські реквізити. В підтвердження вказаного відповідачем надано копії: вимоги б/н від 26.02.2020, 04.02.2021 листа на електронну адресу ПАТ "Київгума" - .

Натомість, згідно доводів відповідача, лише у травні 2021 року він отримав від позивача п`ять актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з січня 2020 року по березень 2021 року, а саме: акт №ВАТ00000010 від 31.03.2020; акт №ВАТ00000023 від 30.06.2020; акт №ВАТ00000049 від 30.09.2020; акт №ВАТ00000050 від 31.12.2020; акт №ВАТ00000013 від 31.03.2021 (далі - акти здачі-приймання робіт (надання послуг), у яких зазначено суми щомісячних платежів - по 3140,86 грн, та новий рахунок ПАТ "Київгума", на який відповідачем відповідно і сплачено всю заборгованість по орендній платі, на підтвердження чого надано копії конверта і відповідних актів здачі-приймання робіт (надання послуг).

З огляду на зазначені вище обставини, посилаючись на частину 1 статті 614, частин 1, 2 статті 613, частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, відповідач зауважив на недобросовісній поведінці позивача, яка відповідно і спричинила невчасну сплату відповідачем орендної плати.

Додатково відповідач зазначив, що з метою подальшого співробітництва з позивачем на рахунок останнього перераховано:

- 05.08.2021 - 12160,87 грн інфляційної складової та 5025,23 грн 3% річних, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №405 від 05.08.2021;

- 05.08.2021 - 29761,83 грн за суборенду земельної ділянки, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №404 від 05.08.2021;

- 31.08.2021 - 7538,06 грн за суборенду земельної ділянки, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №446 від 31.08.2021;

- 30.09.2021 - 7538,06 грн за суборенду земельної ділянки, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №506 від 30.09.2021;

- 29.10.2021 - 7770,00 грн за суборенду земельної ділянки, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №553 від 29.10.2021, як наслідок на момент подачі позову заборгованості відповідача не існувало, чого позивачем при поданні позову не враховано.

Стосовно ж застосування позивачем, при подачі позову та обрахунку розміру орендної плати, нормативної грошової оцінки, з її незмінним з 2016 року розміром, отриманим з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель №2107 від 27.07.2021, відповідач вказав, що з огляду на пункти 289.1-289.3 статті 289 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка щорічно змінюється, а тому позивачем необґрунтовано нараховано суборендну плату за 2019-2020 роки, виходячи з розміру нормативної грошової оцінки за 2021 рік.

Також, заперечуючи проти обґрунтованості обрахунку орендної плати, відповідач зазначив, що згідно надісланих позивачем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) річна суборендна плата за 2020-2021 роки складає 45228,40 грн, що не відповідає річній сумі орендної плати за відповідний період, вказаній позивачем в заяві про усунення недоліків позовної заяви - 57543,51 грн.

Крім того, відповідач вважає, що при зверненні до суду із відповідним позовом позивач безпідставно нарахував суборенду плату за березень 2020 року, оскільки Законом України від 17.03.2020 №533-IX доповнено Підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема, пунктом 52-4 такого змісту: «Не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 30 квітня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності», а згідно надісланого позивачем акта №ВАТ00000010 від 31.03.2020 суборендну плату за березень 2020 року нараховано не було.

Своєю чергою позивач не погодився із запереченнями відповідача з огляду на те, що відповідач згідно поданого ним відзиву не спростовував факт неналежного виконання власних договірних обов`язків та лише навів низку виправдань такого неналежного виконання, які позивач вважає необґрунтованими, оскільки:

- твердження відповідача про неповідомлення позивачем розміру нормативної грошової оцінки спростовуються встановленою законодавчими приписами можливістю відповідача отримати Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та дізнатися її розмір;

- під час підписання договору суборенди та його виконання протягом певного часу відповідач був обізнаний про відсутність у такому договорі обов`язку позивача надавати інформацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- з огляду на положення Постанови Правління НБУ від 28.12.2018 №162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні», з урахуванням внесених до неї змін, в період часу до 12.01.2020 платежі могли бути здійснені за старими реквізитами, тоді як відповідач перестав сплачувати орендну плату задовго до введення відповідних змін;

- відповідачем не вказано і не надано жодних доказів вжиття ним всіх заходів щодо належного виконання зобов`язань, як і не надано доказів на підтвердження обставин звернення до позивача з проханням повідомити банківські реквізити за міжнародним стандартом IBAN;

- акти здачі-приймання робіт (надання послуг) свідчать лише про факт надання позивачем такого виду послуги як оренда власного чи орендованого нерухомого майна та не підтверджують належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Спірні правовідносини виникли з договору суборенди земельної ділянки, в свою чергу частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондує з приписами частини першої статті 93 Земельного кодексу України, визначено, що орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтями 1, 13, аб. 4 частини 1 статті 15, абз. 5 частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» (в редакції до 02.03.2021) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 24, абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону України «Про оренду землі» (в редакції з 02.03.2021) орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» (в діючій протягом спірних правовідносин редакції) передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, згідно з пунктом "д" статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно з частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи статті 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, за результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав для розірвання правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки через порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування ж такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором, а порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №912/1385/17 та постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №904/3195/20.

Отже, під час вирішення спору про розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, встановленню підлягають обставини як щодо наявності/відсутності порушення відповідачем умов договору оренди землі у вигляді систематичного невнесення орендної плати, у тому числі щодо існування заборгованості з орендної плати, її розмір, період, за який вона виникла/упродовж якого не сплачувалась, так і щодо наявності/відсутності критерію істотності цього порушення договору у розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, обов`язок по доведенню якого покладається безпосередньо на позивача.

Як зазначалось вище, в обґрунтування обставин виникнення у відповідача заборгованості по орендній платі та її систематичної несплати, як підстави для розірвання договору суборенди, позивач посилається на рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №1 від 14.07.2016 та Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якими визначено новий розмір нормативної грошової оцінки землі - 1598430,82 грн, виходячи з якого позивачем розраховано необхідні до сплати суми орендної плати за 2019-2020 роки та січень-липень 2021 року.

Поряд з тим, як слідує зі змісту позову, заяви про усунення недоліків позовної заяви та наданих представником позивача пояснень, суму орендної плати, зокрема річну, позивачем обраховано шляхом множення нормативної грошової оцінки землі - 1598430,82 грн на 3% та додаванням до такої суми 20% ПДВ, тоді як у доданому до заяви про усунення недоліків розрахунку заборгованості відображено збільшення суми заборгованості наростаючим підсумком на 4795,29 грн щомісячно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21, статті 30 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується у судовому порядку.

Отже, підписання договору суборенди сторонами, зокрема відповідачем свідчить про погодження останнього з умовами укладеного правочину та, відповідно, породжує для ТОВ "Аскар Тау Інвест" обов`язок по сплаті позивачу орендної плати у передбачені пп. 3.2., 3.3. договору суборенди розмірі та строки, а саме: у річному розмірі - 23839,49 грн (з ПДВ), тобто 3% від передбаченої договором нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 662208,03 грн, та відповідно щомісячно по 1986,62 грн протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

При цьому, доводи позивача про необхідність визначення суми орендної плати, виходячи з іншого розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №1 від 14.07.2016 та Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - 1598430,82 грн, як і відповідно проведений позивачем розрахунок орендної плати обґрунтовано відхилено судом з огляду на те, що:

- зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, тоді як автоматичної зміни умов договору щодо розміру орендної плати зміна нормативної грошової оцінки не тягне;

- індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати, оскільки за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди та якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19, та у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №904/2820/18.

Судом також враховано викладений у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19 висновок про застосування норми права: «Нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі».

Як слідує з обставин даної справи, сторонами спору не вносились зміни до договору суборенди в частині розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зокрема зміненого рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №1 від 14.07.2016, а відповідний правочин не містить ані положень про щомісячну індексацію орендної плати, ані про автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати.

З огляду на викладене вище судом визнано неспроможними посилання обох сторін спору на взаємний обов`язок дізнаватися та контролювати зміну розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки з метою визначення необхідної до сплати орендної плати.

При цьому, посилання відповідача на відсутність у нього обов`язку по сплаті оренди у березні 2020 року з огляду на приписи Закону України від 17.03.2020 №533-IX не приймаються з огляду на те, що внесені вказаним законом до Податкового кодексу України зміни стосуються безпосередніх орендарів - платників орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, а не суборендарів, які перебувають у відповідних правовідносинах щодо оренди земельної ділянки із зазначеними орендарями.

В розрізі обставин визначення розміру орендної плати за договором суборенди судом також обґрунтовано відхилено посилання відповідача на виставлені позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг), позаяк ані зазначені вище норми законодавства, ані положення укладеного між сторонами договору суборенди не визначають складення акта приймання-передачі робіт (надання послуг) як правову підставу виникнення у суборендаря обов`язку по сплаті орендної плати у вказаному в таких актах розмірі.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене вище та зроблені судом відповідно висновки стосовно обов`язку відповідача по сплаті орендної плати за договором суборенди, зокрема в частині розміру орендної плати, суд дійшов висновку, що загальна сума орендної плати за вказаний позивачем період - 2019-2020 роки, січень-липень 2021 року складає 61585,35 грн, або:

- за 2019-2020 роки - по 23 839,49 грн (з ПДВ) та, відповідно, щомісячно - по 1 986,62 грн;

- січень-липень 2021 року - 13 906,34 грн (з ПДВ) та, відповідно, щомісячно - по 1 986,62 грн.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідачем 12.07.2021 сплачено: 45228,36 грн - за суборенду земельної ділянки за 2019 рік, 41459,33 грн - за суборенду земельної ділянки за 2020 рік та 22614,18 грн - за суборенду земельної ділянки за 2021 рік.

Також, як вбачається з наданих відповідачем платіжних доручень, позивачу сплачено, зокрема, 05.08.2021 - 29761,83 грн за суборенду земельної ділянки та 17196,10 грн інфляційної складової та 3% річних згідно договору суборенди, а 31.08.2021 - 7 538,06 грн за суборенду земельної ділянки за 06-07/2021р.

Вказані вище обставини позивачем не заперечено та не спростовано.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою, зокрема в первісній редакції про стягнення заборгованості та розірвання договору позивач звернувся 01.09.2021, тобто на момент звернення позивача до суду за відповідним спором кошти за суборенду земельної ділянки за вказаний позивачем період відповідачем сплачено в повному обсязі.

Отже, посилання позивача на внесення відповідачем орендної плати за договором суборенди з порушенням умов договору щодо розміру відповідних платежів є доказово та нормативно не підтвердженими.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем строків внесення орендної плати з огляду на систематичне порушення зобов`язання, як підстави для розірвання договору, слід зазначити таке.

Умовами укладеного сторонами договору суборенди передбачено обов`язок щомісячного внесення суборендної плати відповідачем на поточний рахунок позивача, попри те як ідентифікаційних даних такого рахунку умови договору суборенди, окрім зазначеного в розділі такого договору «підписи сторін» розрахункового рахунку № НОМЕР_1 в столичній філії ПАТ КБ «Приватбанк», не містять.

Поряд з тим сторонами спору не заперечено та не спростовано того, що з моменту укладення договору суборенди - 2013 рік та до 2019 року відповідач вносив суборенду плату на вказаний вище розрахунковий рахунок позивача та заперечень від останнього стосовно відповідного виконання договірного обов`язку відповідачем не надходило.

Надалі, як слідує з наявної в матеріалах справи копії листа ТОВ "Аскар Тау Інвест" від 26.02.2020, відповідач звертався до позивача з проханням надати рахунки для здійснення відповідної оплати за договором суборенди, тоді як вказані обставини, у тому числі і щодо ненадання відповіді на такий лист, позивачем не спростовано.

Також позивачем не заперечено та не спростовано обставин надіслання відповідачу у квітні 2021 року актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які містили відомості щодо нового рахунку позивача в ПАТ «АйбоксБанк» - поточний рахунок НОМЕР_2 , на який відповідачем і здійснено у липні-серпні 2021 року усі вказані вище платежі за договором суборенди.

Положення частин 1, 2 статті 73, частини 1 статті 74, частин 1, 2 статті 76, частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони та, водночас, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, оскільки така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, своєю чергою, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Однак, з огляду на вказані вище норми та обставини справи, у тому числі стосовно виконання відповідачем обов`язку по сплаті суборендних платежів та принаймні вчинення ним спрямованих до виконання такого обов`язку дій, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження обставин завдання йому будь-якої шкоди, розмір якої не дозволяв би отримати очікуване при укладенні договору суборенди, а також неможливості використання позивачем результатів такого договору у вигляді отримання плати за оренду земельної ділянки.

З огляду на викладене вище судом враховано, що:

- позивач як суборендодавець земельної ділянки мав право розраховувати щомісяця на сплату відповідачем передбаченої умовами договору суборендної плати, а тому не свідчить про істотне порушення умов договору суборенди невиконання ТОВ "Аскар Тау Інвест" свого зобов`язання із внесення орендної плати на поточний рахунок позивача до уточнення останнім реквізитів такого рахунку, з огляду на встановлені у даній справі обставини повної сплати відповідачем орендних платежів;

- розраховуючи на отримання орендних платежів, позивач не був позбавлений можливості проявити принаймні розумну обачність у договірній поведінці, зокрема, щляхом надіслання відповідачу претензій/вимог щодо сплати суборендної плати з 2019 року та до липня 2021 року, або звернення протягом вказаного періоду до суду з позовом про стягнення несплачених сум орендної плати за договором суборенди, що, з огляду на відсутність таких дій зі сторони позивача також не узгоджуються з доктриною заборони суперечливої поведінки, позаяк належне виконання будь-якого правочину залежить від добросовісності та розумної обачності обох сторін договору. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 902/145/18;

- умовами договору оренди від 14.11.2002 зі змінами, за яким позивач є орендарем земельної ділянки, передбачено обов`язок останнього вносити оренду плату раз на рік, що також спростовує доводи позивача про істотне порушення умов договору суборенди через призму завдання позивачу збитків та позбавлення його значною мірою того, на що він розраховувала при укладенні договору суборенди.

Також, з огляду на вказане, судом першої інстанції обґрунтовано визнано неспроможними посилання позивача на обставини як систематичної несплати відповідачем суборендної плати, так і визнання відповідачем таких обставин шляхом надіслання листа №1-160721 від 16.07.2021 та сплати коштів, позаяк сама по собі наявність таких обставин ще не свідчить про автоматичну наявність підстав для розірвання договору в межах правової конструкції частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, яка вимагає доведення обставин позбавлення значною мірою особи того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аргументи позивача, в контексті закріпленого міжнародним законодавством принципу «юридичної визначеності», щодо необхідності врахування правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31.07.2020 у справі №479/1073/18 позицій, зокрема, стосовно систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, правильно відхилено судом першої інстанції з огляду на відмінність встановлених фактичних обставин, відмінність підстав позову, змісту позовних вимог та відмінність матеріально-правового регулювання спірних правовідносин у даній справі та в справах, на які посилається позивач, що в свою чергу свідчить про неподібність правовідносин.

Слід також звернути увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, посилання позивача на викладені правові позиції у рішенні Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у справі №911/439/20 не приймаються до уваги.

Отже, зважаючи на повну сплату відповідачем орендних платежів за договором суборенди станом на момент звернення позивача до суду та відсутність будь-яких доказів завдання позивачу шкоди чи недосягнення ним мети укладення договору суборенди внаслідок невчасного отримання орендних платежів, суд дійшов висновку, що позивачем доказово не підтверджено істотного порушення відповідачем умов договору суборенди та, відповідно, наявності передбачених частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України підстав для розірвання відповідного правочину.

Крім того позивачем нормативно та доказово не доведено решти передбачених статтею 32 Закону України "Про оренду землі" підстав для розірвання договору суборенди земельної ділянки, зокрема невиконання відповідачем інших, визначених у статті 25 означеного Закону обов`язків за договором, випадкове знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, тоді як наявні в матеріалах справи листи сторін стосовно питання цільового використання земельної ділянки, як і зазначення позивачем вказаного у листі про розірвання договору, без окремого визначення позивачем таких обставин як підстав поданого позову та доведення їх за загальними принципами процесуального судочинства, не свідчить про наявність доказово обґрунтованих підстав для розірвання договору суборенди.

З огляду на викладене та враховуючи недоведеність покладених в основу обґрунтування позову обставин та підстав для розірвання договору суборенди, у тому числі у розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги ПАТ "Київгума" до ТОВ "Аскар Тау Інвест" про розірвання договору суборенди земельної ділянки від 05.09.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Київгума" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест", посвідченого приватним нотаріусом Обухівського райнного нотаріального округу Київської області Чеботар Світланою Іванівною, реєстровий номер №2034.

Стосовно вимоги позивача про повернення земельної ділянки, слід зазначити наступне.

Так, в обґрунтування вимог щодо зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду, ПАТ "Київгума", з посиланням на положення частин 2, 3 статті 331, частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частини 2, пп. б), д) частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, зазначило про те, що у разі задоволення позовної вимоги про розірвання договору суборенди відповідач буде зобов`язаний повернути земельну ділянку, оскільки у нього відпадуть підстави на користування такою землею, як наслідок, втративши речове право щодо земельної ділянки, відповідач буде позбавлений прав та законодавчої можливості здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці, а збудований на ній об`єкт не можливо буде ввести в експлуатацію та зареєструвати право власності на нього.

Позивач вважає, що наявність на належній йому на праві користування земельній ділянці недобудови/самочинно збудованого нерухомого майна буде порушувати законні права та інтереси позивача щодо такої земельної ділянки, з огляду на що у мотивувальній частині позову ПАТ "Київгума" зазначило про необхідність повернення земельної ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу (знесення) будівлі (споруди) спортивно-оздоровчого комплексу, попри те згідно прохальної частини позову ПАТ "Київгума" заявило вимогу про зобов`язання ТОВ "Аскар Тау Інвест" повернути земельну ділянку кадастровий номер :05:108:0069, загальною площею 1,6560 га, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду.

Приписами статті 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Вказані приписи кореспондують з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене та враховуючи недоведеність позивачем обставин припинення договору суборенди та відмову у задоволенні вимоги позивача про розірвання такого правочину, що виключає наявність підстав для повернення переданої в суборенду земельної ділянки, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку кадастровий номер :05:108:0069, загальною площею 1,6560 га, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду, є безпідставними та необґрунтованими.

Вказана вище вимога не підлягає задоволенню також і з підстав наведених позивачем ч.ч. 2, 3 ст. 331, ч. 1 ст. 376 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2, пп. б), д) ч. 3 ст. 152 ЗК України, оскільки:

- доказово непідтверджені доводи позивача про здійснення самочинного будівництва, з урахуванням правовідносин сторін спору за чинним договором суборенди, не свідчать ані про вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою, ані про наявність підстав для повернення такої земельної ділянки позивачу;

- норми матеріального права стосовно виникнення права власності на новостворене нерухоме майно та державної реєстрації відповідного права лежать поза межами регулювання спірних у даній справі правовідносин;

- приписи ст. 152 Земельного кодексу визначають лише способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема - відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, які, своєю чергою, застосовуються позивачем шляхом подання відповідного позову та його доказового обґрунтування, тоді як позивачем доказово не доведено ані обставин вчинення відповідачем порушень під час користування земельною ділянкою, ані необхідності запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав позивача.

Судом також враховано, що як за умовами договору оренди, так і умовами договору суборенди земельна ділянка передана у користування з метою розміщення дитячого оздоровчого комплексу, а цільове призначення такої земельної ділянки - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київгума" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскар Тау Інвест" про зобов`язання останнього повернути земельну ділянку кадастровий номер :05:108:0069, загальною площею 1,6560 га, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області у стані, не гіршому ніж на момент одержання в суборенду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, оскільки позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не довів наявність визначених законом (статтею 651 Цивільного кодексу України) підстав для розірвання договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим позов в частині розірвання договору задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині розірвання договору, відсутні підстави і для задоволення позову в частині повернення спірної земельної ділянки із суборенди, яка є похідною від вимоги про розірвання договору.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 15.02.2022 у справі №911/2580/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Публічне акціонерне товариство «Київгума».

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгума» на рішення Господарського суду Київської області від 15.02.2022 у справі №911/2580/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 15.02.2022 у справі №911/2580/21 залишити без змін.

Матеріали справи №911/2580/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 26.12.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська