ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. Справа№ 910/15808/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Дідук О.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача за первісним позовом: не з`явився

від третьої особи: Кузьмік Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.12.2020 (повний текст складено та підписано 15.12.2020)

у справі №910/15808/19 (суддя: Плотницька Н.Б.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 98 600 680 грн 05 коп.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

08.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про стягнення 381 422 107 грн 76 коп. заборгованості, в тому числі:

1) 114 932 013 грн 08 коп. за договором про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08, що складається з:

- 77 184 941 грн 83 коп. простроченої заборгованості по основному договору;

- 2 084 885 грн 94 коп. простроченої заборгованості по відсотках;

- 34 275 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії;

- 2 892 665 грн 22 коп. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії;

2) 184 687 649 грн 20 коп. за договором про мультивалютну кредитну лінію від 16.12.2008 № 1276м-08, що складається з:

- 126 471 142 грн 02 коп. простроченої заборгованості по основному договору;

- 896 905 грн 59 коп. простроченої заборгованості по відсотках;

- 52 430 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії;

- 4 889 601 грн 59 коп. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії;

3) 81 802 445 грн 48 коп. за договором про мультивалютну кредитну лінію від 01.09.2008 № 1267м-08, що складається з:

- 79 291 500 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії;

- 2 510 945 грн 48 коп. пені за прострочення заборгованості по відсотках та комісії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 роз`єднано позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про стягнення 381 422 107 грн 76 коп., виділивши їх у самостійні провадження. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про стягнення 114 932 013 грн 08 коп. заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08 постановлено розглядати в межах справи № 910/15808/19.

22.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту 2.6. договору про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що положення кредитного договору, які передбачать обов`язок боржника сплачувати комісію за користування кредитом суперечать положенням ч. 1 ст. 1048, ст. 1054, ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, а тому мають бути визнанні недійсними на підставі статті 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 відкрито провадження у справі та об`єднано зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту 2.6. договору про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08 в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про стягнення 114 932 013 грн 08 коп. заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08, розгляд справи призначено на 20.07.2020.

17.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 99 511 258 грн 59 коп., в тому числі: 47 184 941 грн 83 коп. простроченої заборгованості по основному договору; 5 966 498 грн 20 коп. простроченої заборгованості по відсотках; 34 275 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 12 084 818 грн 56 коп. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії.

20.07.2022 судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних.

20.08.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 98 600 680 грн 05 коп., в тому числі: 47 184 941 грн 83 коп. простроченої заборгованості по основному договору; 3 881 612 грн 21 коп. простроченої заборгованості по відсотках; 34 275 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 13 259 126 грн 00 коп. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії.

Крім того, у підготовчому засіданні 14.09.2020 судом прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, та, керуючись пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.10.2020.

30.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) надійшло клопотання про долучення доказів та заява про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою від 30.11.2022, оскільки підготовче провадження у даній справі закрито 14.09.2020, а заяву про зменшення розміру позовних вимог подано позивачем 30.11.2020, суд залишив вказану заяву від 30.11.2020 без розгляду, у зв`язку із пропущенням строку на подання вказаної заяви.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 первісний позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 41 434 941 грн 83 коп. простроченої заборгованості по основному договору, 1 391 728 грн 43 коп. простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 34 275 000 грн 00 коп. комісії за користування кредитом, 8 835 653 грн 50 коп. пені за прострочення погашення основної заборгованості, 194 970 грн 45 коп. пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 4 228 502 грн 05 коп. пені за прострочення сплати комісії та судовий збір у розмірі 672 350 грн 00 коп.

Провадження у справі в частині 5 750 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по основному договору та 2 489 883 грн 78 коп. простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом закрито.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту 2.6. договору про невідновлювальну кредитну лінію від 13.06.2008 № 1253м-08 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач за первісним позовом не виконав належним чином зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, а тому наявна заборгованість та нараховані штрафні санкції підлягають стягненню.

В свою чергу, суд першої інстанції визнав недоведеними доводи зустрічної позовної заяви щодо незаконності положень договору про обов`язок сплачувати комісію а користування кредитом, оскільки сторони керуючись принципом свободи договору внесли в нього відповідні положення, які не заборонені законом.

1.3. короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Акціонерне товариство «Київмедпрепарат» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 в частині задоволення позовних вимог та пункт 4 резолютивної частини рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, а в частині вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Крім того, не погоджуючись із винесеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в позові та закриття провадження у справі щодо стягнення частини простроченої заборгованості зі сплати основного боргу у розмірі 750 000,00 грн та частини простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 636 138,48 грн.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 залишено без руху з підстав недоплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 941 678,00 грн. Надано строк для усунення недоліків.

27.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява на виконання зазначеної ухвали від Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про усунення недоліків з доказами доплати судового збору.

На момент надходження заяви судді Тарасенко К.В. та Разіна Т.І. перебували у відпустці, а тому питання про відкриття апеляційного провадження вирішується після виходу суддів з відпусток.

Крім того, не погоджуючись із винесеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в позові та закриття провадження у справі щодо стягнення частини простроченої заборгованості зі сплати основного боргу у розмірі 750 000,00 грн та частини простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 636 138,48 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 12.01.2021 справу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 - відмовлено. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 - залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15808/19 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2021.

В процесі здійснення підготовчих дій, ухвалою від 08.02.2021 ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі №910/15808/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19. Розгляд апеляційних скарг призначено на 24.02.2021.

09.02.2021 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу до якого було долучено клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

09.02.2021 від позивача за первісним позовом надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

19.02.2021 від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом.

12.03.2021 від відповідача надійшла заява про часткове погашення спірної заборгованості на суму 750 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №15421 від 17.12.2020, №955 від 27.01.2021, № 2198 від 25.02.2021.

У судовому засіданні 17.03.2021 було розглянуто клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи та призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

27.01.2022 матеріали справи разом з висновком судової експертизи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 07.02.2022 поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 08.06.2022 зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №904/5314/20

Ухвалою від 02.08.2022 апеляційне провадження у справі поновлено.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

08.11.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки вказана особа вчиняє дії щодо викупу права вимоги, яка є предметом спору.

У судове засідання 09.11.2022 з`явились представники позивача за первісним позовом та третьої особи.

Ухвалою від 09.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи.

2.2. узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга відповідача за первісним позовом мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано норм чинного законодавства, неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, складено помилкові висновки чим порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що при укладенні додаткових угод до договору про не відновлювальну кредитну лінію було порушено базові принципи справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Апелянт стверджує, що принцип свободи договору не має порушувати основні принципи цивільного права, а саме: справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а тому оспорюваний пункт Договору підлягає визнанню недійсним, а нараховані на підставі нього суми не мають стягуватись з відповідача.

Крім того, апелянт заперечує щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору, а тому при правильному розрахунку між сторонами, частина коштів яка сплачена відповідачем за договором мала бути зарахована на сплату основної заборгованості, а тому основна заборгованість становить 37 439 689,97 грн, а не 41 434 941,83 грн як зазначив суд першої інстанції.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи та допустився помилок при обрахунку суми, яка підлягає стягненню за первісним позовом.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач за первісним позовом у своїх письмових поясненнях заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, пославшись на законність укладеного між сторонами договору, та, як наслідок, на відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного пункту Договору та перерахунку сум за Договором з урахуванням таких змін.

У свою чергу відповідач за первісним позовом заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом, пославшись на необґрунтованість її доводів.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача за первісним позовом.

Представники позивача за первісним позовом та третьої особи у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом, просили її задовольнити, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні частини вимог первісної позовної заяви скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, натомість у задоволенні апеляційної скарги відповідача за первісним позовом відмовити.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

13.06.2008 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк за договором) та Акціонернім товариством «Київмедпрепарат» (позичальник за договором) було укладено кредитний договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1253м-08 (надалі - Договір), відповідно умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на суму 50 000 000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 12.06.2010 відповідно до графіку погашення заборгованості кредитної лінії, визначеного в пункті 2.4. даного договору та оплатити за користування кредитним коштами відсотки в розмірі, зазначеному в пункті 3.1. договору.

У подальшому між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до договору щодо зміни розміру кредитної лінії, максимального ліміту заборгованості, розміру процентів, комісійної винагороди, строку повернення кредитних коштів та інших умов договорів.

Так, додатковою угодою від 22.12.2008 до договору змінено назву договору на «договір мультивалютної кредитної лінії № 1253м-08 від 13.06.2008» та встановлено розмір ліміту максимальної заборгованості - 84 402 000 грн 00 коп.

Додатковою угодою від 14.04.2015 до договору мультивалютної кредитної лінії № 1253м-08 від 13.06.2008 встановлено строк повернення коштів по кредиту до 10.06.2016.

Зокрема, між сторонами укладено додаткову угоду до договору мультивалютної кредитної лінії № 1253м-08 від 13.06.2008, якою сторони передбачили процентну ставку у розмірі 16,7 % відповідно до абзацу другого підпункту б) та абзацу першого підпункту в) пункту 3.1. договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017, у справі № 910/14053/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про внесення змін до договорів позов задоволено частково.

Вказаним рішенням внесено зміни, зокрема, до кредитного договору № 1253м-08 від 13.06.2008 з подальшими змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Київмедпрепарат» в частині встановлення та продовження строків (термінів) повернення кредитних коштів та сплати нарахованих за ними процентів на 36 місяців, починаючи з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року, з встановленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів: шляхом викладення положень договору у наступних редакціях, а саме:

- відповідної частини абзацу 1 пункту 1.1. договору в наступній редакції: «…, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 01 жовтня 2019 року»;

- абзацу 1 пункту 2.5. договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити комісійну винагороду Банку до 01 жовтня 2019 року»;

- абзацу 4 та 5 пункту 2.6. договору щодо порядку та строків виплати комісійної винагороди вилучити;

- пункту 3.4. договору в наступній редакції: «Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Проценти, нараховані до 01 жовтня 2016 року та непогашені Позичальником, підлягають сплаті з 01 квітня 2019 року по 01 жовтня 2019 року щомісячно пропорційно рівними платежами.

Сплата процентів, які підлягають нарахуванню за користування кредитними коштами за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року здійснюється щомісячно в строк з 26 числа кожного наступного місяця після місяця, в якому нараховуються проценти, та не пізніше за останній робочий день такого наступного місяця.

Позичальник сплачує проценти за останній звітній період (тобто звітній період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1. цього Договору.

Якщо Позичальник скористається своїм правом достроково повернути отримані кредитні кошти, тобто достроково погасити заборгованість за всім кредитом або його частиною, то одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (чи його частиною) Позичальник зобов`язаний сплатити Банку проценти за увесь строк користування, нараховані на суму заборгованості за кредитом (на частину заборгованості за кредитом, яка погашається) до терміну його погашення.».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 у справі № 910/14053/16 заяву Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про роз`яснення рішення суду задоволено.

Даною ухвалою роз`яснено рішення Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 у справі № 910/14230/16 таким чином: з прийняттям та набранням законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 року у справі № 910/14053/16, яким внесено зміни до Кредитного договору № 1253м-08 від 13.06.2008 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Київмедпрепарат», враховуючи, що терміни (строки) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів продовжено до 01 жовтня 2019 року, з встановленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів, у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні підстави для:

застосування процентної ставки у розмірі 16,7%, відповідно до абзацу другого підпункту б) пункту 3.1. Кредитного договору № 1253м-08 від 13.06.2008 р., та абзацу першого підпункту в) пункту 3.1 Кредитного договору № 1253м-08 від 13.06.2008 р., при розрахунку процентів, нарахованих до 01 жовтня 2016 року, - до настання кінцевого строку повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 р. у справі № 910/14053/16;

нарахування пені, яка передбачена п. 7.1. Кредитного договору № 1253м-08 від 13.06.2008 р., - до настання кінцевих строків повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених рішенням Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 р. у справі № 910/14053/16.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 98 600 680 грн 05 коп., яка складається з: 47 184 941 грн 83 коп. простроченої заборгованості по основному договору; 3 881 612 грн 21 коп. простроченої заборгованості по відсотках; 34 275 000 грн 00 коп. простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 13 259 126 грн 00 коп. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії.

Відповідно до частин першої статті 598 та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з положеннями Цивільного кодексу України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України). Цей строк: починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. З цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» містяться у ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1 якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі №910/14053/16 судом встановлено факт укладення сторонами договору про мультивалютну кредитну лінію № 1253м-08 від 13.06.2008, отримання відповідачем кредитних коштів та встановлено строк повернення кредитних коштів та нарахованих процентів до 01.10.2019.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 № 444/9519/12, на яку зокрема посилається відповідач за первісним позовом у апеляційній скарзі, вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто після погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив дію, а банк втратив можливість нараховувати та стягувати з відповідача процента за користування кредитом. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 № 444/9519/12.

Відповідно до пункту 3.1. договору у випадку порушення позичальником встановленого пунктом 2.5. договору строку погашення отриманого кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту, виходячи за наступних процентних ставок: по кредиту в Національній валюті України - гривні - 16,7 % річних від суми своєчасно невиконаного зобов`язання за кредитом за період з моменту непогашення заборгованості до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в доларах США - 16,7 % річних від суми своєчасно невиконаного зобов`язання за кредитом за період з моменту непогашення заборгованості до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в Національній валюті України - гривні - 16,7 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в пункті 2.5. договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в доларах США - 16,7 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в пункті 2.5. договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що не позбавлений права на одержання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за ставкою на підставі пункту 3.1., у зв`язку із простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 05.03.2019 № 5017/1987/2012.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даній справі сторонами передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитними коштами по день повного погашення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 № 913/11/18.

Таким чином, нарахування процентів за користування коштами не суперечить нормам чинного законодавства, оскільки таку можливість сторони добровільно узгодили в Договорі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, існування заборгованості у позичальника по договору кредитної лінії № 1253м-08 від 13.06.2008 підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача та частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті згідно договору.

Факт існування заборгованості не заперечується і самим відповідачем, однак заявлена позивачем сума заборгованості відповідачем визнається не у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково оплачено заборгованість по кредиту після відкриття провадження у справі та до прийняття рішення судом першої інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень від 27.05.2020 № 6807 на суму 5 000 000 грн 00 коп., від 28.09.2020 № 11524 на суму 250 000 грн 00 коп., від 28.10.2020 № 12942 на суму 250 000 грн 00 коп., від 23.11.2020 № 14065 на суму 250 000 грн 00 коп., а також заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується платіжними дорученнями від 26.03.2020 № 3728 на суму 408 000 грн 92 коп., від 27.04.2020 № 5345 на суму 398 731 грн 48 коп., від 27.05.2020 № 6806 на суму 353 745 грн 30 коп., від 27.11.2020 № 31667 на суму 579 406 грн 08 коп., від 26.06.2020 № 8005 на суму 250 000 грн 00 коп., від 28.07.2020 № 9420 на суму 170 851 грн 85 коп., від 28.07.2020 № 9419 на суму 79 148 грн 15 коп., від 27.08.2020 № 10096 на суму 117 872 грн 96 коп. та від 27.08.2020 № 10097 на суму 132 127 грн 04 коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, розглянувши надані сторонами докази часткової сплати заборгованості по кредиту та заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами після відкриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості по кредиту у розмірі 5 750 000 грн 00 коп. та в частині заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2 489 883 грн 78 коп.

Таким чином, судом встановлено, що позичальник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 41 434 941 грн 83 коп., простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 1 391 728 грн 21 коп. та простроченої заборгованості по щомісячній комісії у розмірі 34 275 000 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повернення кредиту у розмірі 41 434 941 грн 83 коп., а також сплати відсотків у розмірі 1 391 728 грн 21 коп. та комісії у розмірі 34 275 000 грн 00 коп.

При цьому, з метою здійснення перерахунку суми заборгованості, враховуючи тривалий період правовідносин та зміни до умов Договору, судом апеляційної інстанції було призначено у справі судову експертизу.

Однак, дослідивши висновок експертизи, суд встановив, що в мотивувальній частині висновку експерт послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, на яку посилається і відповідач у своїй апеляційній скарзі, щодо нарахування відсотків за користування кредитом виключно в межах строку договору, однак без врахування положень п. 3.1. Договору та висновків які містяться в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, що призвело до неправильної методики та періодів за які здійснювались розрахунки, а тому колегія суддів не може прийняти такий висновок як належний та допустимий доказ у справі для підтвердження суми, яка має бути стягнута з відповідача.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів за кредитним договором від 13.06.2008 № 1253м-08, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту підлягають задоволенню у розмірі 41 434 941 грн 83 коп., простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 1 391 728 грн 21 коп. та простроченої заборгованості по щомісячній комісії у розмірі 34 275 000 грн 00 коп. які визначені судом першої інстанції та не спростовані сторонами у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 13.06.2008 № 1253м-08, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 8 835 653 грн 50 коп. за прострочення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також 194 970 грн 45 коп. пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом та 4 228 502 грн 05 коп. пені за прострочення сплати комісії за управління кредитом.

Згідно з пунктом 7.1. Договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати відсотків позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного платежу за кожний день прострочення. Дана пеня сплачується у разі порушення позичальником строків платежів, зазначених у пунктах 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. даного договору, а також інших платежів, визначених даним договором.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені).

Щодо тверджень відповідача стосовно того, що з моменту відкликання банківської ліцензії банк не має право нараховувати проценти та пеню, суд зазначає, що припинення нарахування відсотків, неустойки та застосування інших видів санкцій за всіма видами заборгованості банку стосується саме заборгованості банку перед третіми особами і не стосується заборгованості третіх осіб перед банком.

Частина 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що у випадку відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, однак зазначене не вказує на припинення існуючих та чинних зобов`язань контрагентів перед банком, зокрема, обов`язку зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За змістом частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Проте, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази домовленості між позивачем та відповідачем щодо припинення нарахування відсотків за користування кредитом, у зв`язку з введенням процедури ліквідації позивача.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що банк має право нараховувати відсотки за користування кредитом після введення процедури ліквідації позивача.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного суду від 31.10.2018 № 910/23455/17, від 14.11.2018 № 903/6/18, від 27.11.2018 № 913/67/17.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту 2.6. договору від 13.06.2008 № 1253м-08 суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що положення кредитного договору, які передбачать обов`язок боржника сплачувати комісію за користування кредитом суперечать положенням ч. 1 ст. 1048, ст. 1054, ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, а тому мають бути визнанні недійсними на підставі статті 203 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.6. кредитного договору від 13.06.2008 року та додаткових угод, сторони погодили розмір та порядок сплати банку комісійної винагороди.

Сума заборгованості Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» за кредитним договором становить в частині простроченої заборгованості по комісії передбаченої п.2.6. кредитного договору становить - 34 275 000 грн 00 коп.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Суд зазначає, що при укладенні кредитного договору як позивач, так і відповідач, здійснюючи господарську діяльність на власний ризик, керувались принципами свободи договору та підприємницької діяльності, а відтак були вільні у визначенні умов кредитного договору, у тому числі і умов, викладених у спірному пункті 2.6. Договору.

При цьому, безпідставними є твердження позивача за зустрічним позовом про те, що сплата комісійної винагороди за управління кредитною лінією є додатковою платою, що створило ситуацію подвійної оплати за користування кредитом, оскільки таку комісійну винагороду погоджено обома сторонами на підставі їх вільного волевиявлення шляхом підписання кредитного договору та додатків до нього уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками товариств.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що укладаючи Договір та зміни до нього відповідач діяв під дією примусу, тяжких наслідків чи будь яким чином був змушений укладати Договір на таких умовах, або не розумів змісту таких положень договору, які він тепер просить визнати недійсними, а тому та обставина, що відповідач вважає пункт 2.6. кредитного договору та додатків до кредитного договору про сплату комісійної винагороди за управління кредитною лінією таким що порушує базові принципи справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності не може бути підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, вимоги Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту 2.6. договору від 13.06.2008 № 1253м-08 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

А з огляду на те, що у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю, підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач за первісним позовом належними та допустимими доказами довів, що відповідач не виконавши зобов`язання за Договором в частині повернення кредитних коштів та передбачених Договором сум порушив права позивача, а тому так суми мають бути стягнуті у примусовому порядку за рішенням суду.

Водночас, позивач за зустрічним позовом не довів, що оспорюваний пункт Договору порушує права та охоронювані законом інтереси позивача за первісним позовом.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої статті 598 та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що у випадку відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, однак зазначене не вказує на припинення існуючих та чинних зобов`язань контрагентів перед банком, зокрема, обов`язку зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За змістом частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів дослідила доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом колегія та не знайшла підтвердження посиланням апелянта на те, що при укладенні додаткових угод до договору про не відновлювальну кредитну лінію було порушено базові принципи справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

З огляду на відсутність у суду підстав вважати, що укладаючи Договір та додатки до нього сторони діяли всупереч власній волі та не розуміли змісту укладеного правочину та його положень, посилання апелянта про несправедливість, недобросовісність, непропорційність, нерозумність певних положень Договору на стадії виконання Договору фактично після закінчення строку на який його було укладено не може бути підставою для визнання оспорюваного пункту Договору недійсним.

Крім того, відхиляються і доводи відповідача за первісним позовом, щодо неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку Договору, оскільки такі положення були добровільно погоджені сторонами в Договорі.

При цьому, суд не знайшов підтвердження і доводам позивача за первісним позовом, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи та допустився помилок при обрахунку суми, яка підлягає стягненню за первісним позовом.

Щодо заяви відповідача за первісним позовом від 12.03.2021 про врахування коштів сплачених на користь позивача після прийняття рішення судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

До заяви від 12.03.2021 відповідачем додано:

1) Копію платіжного доручення № 15421 від 17.12.2020 на суму 250 000,00 грн платник АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» одержувач АТ «Банк «Фінанси та кредит» призначення платежу: «часткове погашення кредиту згідно дог. 1253м-08 від 13.06.2008р. без ПДВ»;

2) Копію платіжного доручення № 2198 від 25.02.2021 на суму 250 000,00 грн платник АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» одержувач АТ «Банк «Фінанси та кредит» призначення платежу: «часткове погашення кредиту згідно дог. 1253м-08 від 13.06.2008р. без ПДВ»;

3) Копію платіжного доручення № 955 від 27.01.2021 на суму 250 000,00 грн платник АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» одержувач АТ «Банк «Фінанси та кредит» призначення платежу: «часткове погашення кредиту згідно дог. 1253м-08 від 13.06.2008р. без ПДВ».

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за Договором 1253м-08 від 13.06.2008, а відповідачем до суду апеляційної інстанції надано докази сплати заборгованості по Договору 1253м-08 від 13.06.2008 на загальну суму 750 000,00 грн, а отже фактично предмет спору частково відсутній на момент перегляду рішення судом апеляційної інстанції, однак вказані суми було сплачено відповідачем вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Нормами частини 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість судового рішення саме на момент його прийняття, а обставини що змінились після прийняття рішення, зокрема і погашення відповідачем частини заборгованості яка є предметом спору, не може бути підставою для скасування прийнятого рішення. Однак фактичне погашення заборгованості яка існувала на момент прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 після прийняття вказаного рішення (на суму 750 000,00 грн відповідно до наданих відповідачем платіжних доручень) має трактуватись як добровільне виконання судового рішення та враховуватись на стадії виконання судового рішення, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для закриття провадження в частині.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 задоволенню не підлягають.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржників.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/15808/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.02.2023.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська