ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/527/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Шмойлова Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Оніщук В.М. - дов. №1-2830 від 29.11.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Козир В.К. - дов. №007-2-0122 від 31.12.2021;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 310 449,17грн

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 242 172,01грн основного боргу, 40 292,10грн пені, 13 909грн 3% річних та 14 075,52грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 №/П012 зі сплати вартості наданих послуг у період з січня 2018 року по квітень 2019 року.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Cуду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2022 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 та рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у справі №906/527/21 скасовано; справу №906/527/21 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022, здійснено повторний автоматизований розподіл справи та справу №906/527/21 передано для розгляду судді Шніт А.В.

Ухвалою суду від 24.10.2022 справу №906/521/20 прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.12.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/527/21 до судового розгляду по суті; призначити судове засідання на 22.12.2022 о 14:00.

Представник позивача в судовому засіданні 22.12.2022 (у режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру неустойки заперечував з підстав, зазначених у письмовому запереченні №1001вих-22-4782 від 12.12.2022, надісланому до суду засобами електронного зв`язку 14.12.2022.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.12.2022 просив суд зменшити розмір неустойки на 90% з підстав, викладених у додаткових поясненнях від 06.12.2022.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

01.07.2015 у відповідності з вимогами Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (замовник, відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 (далі - Договір №/П012) (а.с.19-25, т.1), згідно п.1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п.3.1 Договору №/П012 послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4 Договору №/П012).

Відповідно до п.5.5 Договору №/П012 оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3 Договору №/П012 встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 11.1 Договору №/П012 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Крім того, 17.12.2015 сторонами на виконання приписів Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи укладено договір № від 17.12.2015 (далі - Договір №), за умовами п.2.1 якого оператор (ПАТ "Укртрансгаз") надає замовнику (ТОВ "Житомиргаз Збут") послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (а.с. 104-114, т.1).

Даний договір укладено у відповідності до Типового договору на транспортування природного газу, який був затверджений постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015, згідно якої зобов`язано суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог вказаного Типового договору на транспортування природного газу.

За умовами п.8.3 Договору № остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п.11.1 Договору № послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг.

Пунктом 17.1 Договору № погоджено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судом встановлено, що в період з січня 2018 року по квітень 2019 року ТОВ "Житомиргаз Збут" надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу за актами наданих послуг на загальну суму 2 068 617,99грн (а.с. 27-41, т.1).

Згідно банківських виписок по особовому рахунку, відповідачем надані послуги оплачені частково на суму 2 047 761,81грн (а.с. 7-70, т.2).

Відповідачем не сплачено позивачу вартість послуг транспортування за наступними актами:

- Акт № 02-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2019 на суму 118 403,92грн;

- Акт № 03-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2019 на суму 84 896,46грн;

- Акт № 04-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 на суму 38 871,62грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги транспортування природного газу за лютий-квітень 2019 року склала 242 172,01грн.

Позивач вказує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242 112,01грн надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015.

Листом від 21.12.2018 відповідач повідомив позивача про намір припинити дію договору №/П012 від 01.07.2015 з 01.02.2019. Вказав, що останнім днем дії договору вважає 31.01.2019 (а.с. 115, т.1).

У відповіді на вказаний лист від 18.01.2019 позивач вказав про недотримання ТОВ "Житомиргаз Збут" приписів п.11.1 договору щодо строку повідомлення про його припинення, тому вважав договір таким, що продовжує діяти до 31.12.2019 (а.с. 116, т.1).

Листом від 29.01.2021 відповідач просив оформити акт наданих послуг за лютий 2019 року за договором № від 17.12.2015, оскільки договір №/П012 вважає припиненим (а.с. 117, т.1).

Листами від 22.03.2019, від 24.04.2019, від 21.05.2019 відповідач надіслані позивачем акти наданих послуг за лютий-квітень 2019 повернув та просив оформити їх згідно договору № (а.с. 120-124, т.1).

10.12.2019 сторонами укладено угоду про розірвання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 від 01.07.2015, в якій сторони погодили, що з 01.05.2019 зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині (а.с. 26, т.1).

18.03.2021 сторонами підписано акт звіряння, в який, в тому числі, включено заборгованість ТОВ "Житомиргаз Збут" перед АТ "Укртрансгаз" за договором № в сумі 242 172,01грн (а.с. 125, т.1).

Слід вказати, що в акті звіряння дата укладення договору № вказана 28.11.2017.

Відповідач надав пояснення, що вказана дата була присвоєна договору автоматично при внесенні відомостей про договір № в нову програму бухгалтерського обліку, це фактично дата заведення особової картки контрагента АТ "Укртрансгаз".

У зв`язку з непроведенням відповідачем остаточних розрахунків за надані послуги, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" про стягнення 310 449,17грн, з яких 242 172,01грн заборгованість за послуги з транспортування природного газу за договором №/П012 від 01.07.2015 за лютий-квітень 2019 року, 40 292,10грн пені, нарахованої за період з 03.01.2019 по 17.12.2020, 13 909,55грн 3% річних за період з 20.02.2018 по 17.12.2020, 14 075,52грн інфляційних за період березень 2018 року - жовтень 2020року.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону "Про ринок природного газу" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних відносин) транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу (абз. 2 ч. 1 ст. 32 Закону "Про ринок природного газу").

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника на загальну суму 2 068 617,99грн, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (а.с. 27-41, т.1).

Відповідач надані послуги оплатив частково, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за надані в період лютий-квітень 2019 року послуги на суму 242 172,01грн.

Позивач стверджує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242 172,01грн були надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015.

Однак, відповідач вважає, що послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами у період лютий-квітень 2019 року надавалися на підставі договору № від 17.12.2015. При цьому, відповідач погоджується із сумою, яку вказав позивач за транспортування природного газу за вказаний період.

Варто зазначити, що Договір №/П012 укладений сторонами на виконання вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у відповідності до типового договору, затвердженого постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики від 22.09.2011 №1579 "Про затвердження Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами".

Договір № укладено відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу ГТС, типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".

Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" втратив чинність 01.10.2015 згідно Закону України "Про ринок природного газу" від 09 квітня 2015 року № 329-VIII.

Погоджені сторонами в обох договорах умови щодо транспортування природного газу магістральними газопроводами, зокрема щодо предмету договору, порядку оформлення актів наданих послуг, порядку обліку, визначення вартості, строків проведення розрахунків, відповідальності тощо, є тотожними, тому є підстави вважати, що вищевказані договори діяли одночасно.

Про одночасну дію обох договорів, зокрема, вказує факт розірвання договору №/П012 від 01.07.2015 лише з 01.05.2019 угодою від 10.12.2019 (а.с. 26, т.1) та факт внесення сторонами змін до п.2.4 Договору № від 17.12.2015 щодо планових обсягів фізичного транспортування природного газу (а.с. 226-227, т.1).

Заперечення відповідачем надання послуг транспортування природного газу за договором №/П012 від 01.07.2015 не звільняє його від обов`язку оплатити вартість транспортування, враховуючи, що п.8.4 договору № від 17.12.2015 також визначено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено факт виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 242 112,01грн за послуги з транспортування природного газу надані в період лютий-квітень 2019, тому позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" про стягнення зазначеної суми основного боргу є законними та обґрунтованими.

Судом критично оцінюються посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на пропуск позивачем позовної давності, з наступних підстав.

Обгрунтовуючи заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, відповідач, зокрема, посилається на висновки, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №920/206/19 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19 зазначив, що до спірних правовідносин має бути застосована спеціальна позовна давність, встановлена ч. 5 ст. 315 ГК України (а.с. 169-171, т.1).

Проте, Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалено постанову від 15.07.2022 у справі №921/184/21, якою відступлено від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.12.2021 у справі №904/949/21, від 16.07.2020 у справі №920/206/19 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 15.07.2022 у справі №921/184/21 зазначив, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст.901 ЦК України та спеціальним законодавством: Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 гл.1 розд.I Кодексу ГТС, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Закон "Про ринок природного газу" та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: надання доступу до потужності (розподіл потужності); послуги транспортування; послуги балансування.

Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абз.1 п.1 гл.1 розд.VIII).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, норми ЦК України та ГК України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

З огляду на викладене вище, договір транспортування природного газу за своєю правовою природою не є договором перевезення вантажу, натомість є договором надання послуг в розумінні гл.63 ЦК України.

Відповідний висновок викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.08.2022 у справі 906/527/21.

Чинне законодавство не встановлює спеціальних правил перебігу позовної давності для договорів надання послуг та, зокрема, для договорів транспортування природного газу. Також, відповідні спеціальні правила не визначені і укладеними сторонами договорами. Тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила перебігу позовної давності, визначені гл.19 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з абз. 1, 2 ч.5 ст.261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як судом встановлено вище, основна заборгованість у відповідача перед позивачем за надання послуг транспортування природного газу в сумі 242 172,01грн виникла за період з лютого по квітень 2019 року, а враховуючи абз.2 п.5.5 Договору №/П012, строк оплати послуг, наданих у спірний період, настав з 20.03.2019 по 20.05.2019. Існування основної заборгованості доведено позивачем та не оспорюється відповідачем.

У зв`язку з цим, загальна позовна давність для таких вимог спливає з 20.03.2022 по 20.05.2022 відповідно. АТ "Укртрансгаз" звернулось до суду з позовом у цій справі 14.05.2021, тобто позовна давність пропущена не була.

Таким чином, помилковим вбачається доводи відповідача щодо застосування ч. 5 ст. 315 ГК України, до відносин, які виникли на підставі договору транспортування природного газу.

Під час розгляду справи відповідачем позивачу надіслана заява про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 12 815 336,83грн, зокрема, за договорами №/П012 від 01.07.2015 і № від 17.12.2015 на суму 242 72,01грн (а.с.126-131, т.1), у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому).

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суд звертає увагу, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу в розмірі 242 72,01грн.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 40 292,10грн пені, 13 909,55грн 3% річних, 14 075,52грн інфляційних втрат.

З врахуванням вказівок Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 23.08.2022 у справі №906/527/21 щодо необхідності дослідження обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як судом зазначалося вище, згідно п.7.3 Договору №/П012 встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України (який додано згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)") під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з відповідними змінами) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

При цьому, позивач звернувся до суду з позовною заявою до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" 242 172,01грн основного боргу, 40 292,10грн пені, 13 909грн 3% річних та 14 075,52грн інфляційних втрат - 17.05.2021.

Тобто, карантин, встановлений у зв`язку із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", діяв на момент звернення позивача з відповідним позовом у даній справі.

З огляду на викладене, позивачем здійснено нарахування сум пені, 3% річних, інфляційних втрат - відповідно до положень ст.257-258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, перевіривши додані до позовної заяви розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних (за період 20.02.2018-17.12.2020), інфляційних втрат (за період березень 2018 року - жовтень 2020 року), пені (за період 03.04.2019-17.12.2020) (а.с. 11-18, т.1), суд встановив, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Відповідач у додаткових поясненнях від 06.12.2022 посилається на скрутне матеріальне становище ТОВ "Житомиргаз Збут"; несвоєчасність розрахунків споживачами; наявність дебіторської заборгованості споживачів; більшість яких є побутовими; на негативні наслідки дії постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, №928 від 19.08.2022 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236", №222 від 29.04.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (з відповідними змінами); триваючу збройну агресію проти України (а.с. 118-119, т.3). До вказаних пояснень додано копії Балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "Житомиргаз Збут" станом на 31.12.2021 та Звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2021 рік (а.с. 120-121, т.3).

Водночас, у зазначених додаткових поясненнях відповідачем не викладено самого клопотання щодо зменшення розміру пені.

Разом з тим, у судовому засіданні 22.12.2022 представником відповідача заявлено усне клопотання про зменшення суми пені на 90%.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні 22.12.2022 заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені з підстав, зазначених у письмовому запереченні №1001вих-22-4782 від 12.12.2022, надісланому до суду засобами електронного зв`язку 14.12.2022. Зокрема, посилався на те, що сума заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій не є надмірно великою в порівнянні з розміром основного боргу, а також на перебування позивача та відповідача в рівних економічних умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів.

Господарський кодекс України встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (частина 1 статті 229 ГК України).

У вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Заборгованість кінцевих споживачів, збитковість підприємства, відсутність прибутку або скрутне матеріальне становище не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності. ТОВ "Житомиргаз Збут" не обмежене у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема перенесення оплати, взаємозаліку, зменшення власних витрат. Крім того, у випадку задоволення клопотання відповідача та зменшення пені до 90% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення виконання зобов`язання (аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%.

Згідно ч. 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що при подачі апеляційної та касаційної скарги на рішення судів у даній справі позивачем сплачено: 6 985,11грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у даній справі (а.с. 102, т.2); 9 313,47грн за розгляд касаційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 у справі №902/527/21 (а.с. 29, т.3), зазначені витрати необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10003, м. Житомир, майдан Перемоги, буд. 10; ідентифікаційний код 39577505) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Клосовський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801):

- 242 172,01грн основного боргу;

- 40 292,10грн пені;

- 13 909,55грн 3% річних;

- 14 075,52грн інфляційних втрат;

- 4 656,74грн судового збору за подання позовної заяви;

- 6 985,11грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- 9 313,47грн судового збору за подання касаційної скарги.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.01.23

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу на електронну пошту:

3 - представнику позивача на електронну пошту:

4 - відповідачу на електронну пошту: