ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.12.2022 Справа №905/620/22

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Марченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» (08114, Київська область, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» (87554, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Будівельників, 187, кв.9; )

про стягнення 718 248,22 гривень, -

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» про стягнення 718 248,22 гривень, з яких: 522 961,31 гривень сума заборгованості, 65 427,99 гривень пеня, 71 165,75 гривень проценти за користування грошовими коштами, 52 296,13 гривень штраф, 6 397,04 гривень 3% річних.

Ухвалою суду від 19.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/620/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання неодноразово відкладалось з різних підстав.

На електронну адресу суду 17.10.2022 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній з посиланням на довідку №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 ТПП України просить звільнити від відповідальності за порушення ним господарського зобовязання.

Також, останнім подано клопотання про врегулювання спору за участю судді.

Від позивача надійшли заперечення проти вказаного клопотання з посиланням на те, що такі дії відповідача спрямовані на затягування судового процесу.

Ухвалою суду від 18.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 19.11.2022, підготовче засідання відкладено на 07.11.2022. у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовлено.

У зв`язку з надходженням на пульт служби судової охорони повідомлення про замінування приміщення суду та необхідністю здійснити евакуаційні заходи, судове засідання, призначене на 07.11.2022, не відбулось.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, а також предмет та підстави позову, враховуючи, що під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про можливість та доцільність відкладення підготовчого засідання та розгляду справи в межах розумного строку.

Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення питань, визначених ч.2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, для з`ясування всіх обставин по справі та з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору, надання сторонам можливості реалізувати свої процесуальні права, ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.11.2022 відкладено підготовче засідання на 30.11.2022.

Представники учасників справи у підготовче засідання 30.11.2022 не з`явились, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлені.

Враховуючи, що судом здійснено усі можливі та достатні дії для забезпечення реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав з метою правильного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про доцільність закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Так, ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 21.12.2022.

Ухвалою суду від 19.12.2022 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. В поданій заяві зазначено, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням ним ухвали суду щодо розгляду поданої заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з частинами першої, третьою статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, суд виходить з того, що ухвалу суду від 19.12.2022 про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції було надіслано на електронну адресу відповідача та отримано останнім.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість її розгляду по суті заявлених вимог за наявними у ній матеріали в даному судовому засіданні, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

12 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» (далі Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» (далі Покупець, відповідач) було укладено договір поставки №КІV-19-525-Р.

Згідно пункту 1.1 Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця (Відповідача) шини, диски, колеса та комплектуючи до них для транспортних засобів (сільськогосподарської техніки, спецтехніки і мототехніки) (надалі - Товар), окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця (у письмовій або у електронній формі з використанням електронних адрес, які зазначені у Договорі), а Покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити Товар на умовах визначених у цьому Договорі.

Істотними умовами Договору є кількість, асортимент, ціна, умови та місце поставки Товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладення і підписання письмових Додатків (Специфікацій), а у разі їх відсутності замовленнях, рахунках і видаткових накладних, по кожній окремій поставці товару в рамках цього договору. Базові умови поставки визначені у п.3.6. цього Договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору Товар вважається поставленим Постачальником та переданим у власність Покупця з моменту підписання Покупцем видаткової накладної на Товар, що свідчить про факт отримання Товару.

Пунктом 3.5. договору визначено, що за домовленості Сторін поставка може здійснюватись через залучення Перевізника. Вартість доставки Товару Перевізником сплачує Покупець.

Загальна ціна договору залишається відкритою, а остаточна ціна договору дорівнює вартості Товару, який був поставлений на підставі всіх накладних на відпуск Товару за цим договором окремими партіями та визначається виходячи із встановлених цін на Товар (п.6.3. договору).

Пунктом 7.1. договору визначено, що оплата за Товар Покупцем здійснюється у національній валюті України на розрахунковий рахунок Постачальника вказаний в реквізитах цього договору, на підставі рахунку, який Постачальник передає на кожну партію Товару (відповідно до погоджених Специфікацій) та передає його оригінал у момент отримання Товару Покупцем.

Оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 14 календарних днів з дати поставки відповідного товару (дати зазначеної у видатковій накладній на товар) за ціною, що зазначена у такому рахунку, якщо інше не передбачено додатковими угодами або специфікаціями (п.7.2. договору).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується порушення договору), винна Сторона несе відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом даного Договору (п.п.9.1.-9.2. договору).

Згідно п. 9.5. договору, при простроченні оплати Товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченої оплати за кожен день її прострочення.

За умовами п.9.6. договору, у випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору протягом більше, ніж один календарний день, покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами, які повинні бути перераховані йому у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення поставки Товару без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим Договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання (п.9.9. договору).

У відповідності до п.11.2.строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п.11.1. цього Договору (з моменту його підписання Сторонами та скріплення його печатками Сторін) та закінчується 31.12.2019, але до повного виконання зобов`язань Сторонами відповідно до цього договору. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. Якщо жодна із Сторін за 30 днів до дати припинення дії говору письмово не заявила про наміри його розірвання, то в такому разі договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік.

01.04.2022 між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору поставки №КІV-19-525-Р від 12.06.2019, відповідно до якої сторони домовилися визнавати документи, які будуть складені в електронному вигляді із застосування кваліфікованого електронного підпису.

Також, Сторони погодили, що дія даної Додаткової угоди поширюється на правовідносини за договором поставки, які виникли між Сторонами до дати її підписання.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 ГК України).

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

На виконання умов договору позивачем було поставлено товар на загальну суму 522 961,41 гривень, що підтверджується видатковими накладними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву факт отримання товару за договором, а саме за вказаними нижче видатковими накладними не заперечив.

З урахуванням п.7.2. договору оплата відповідачем мала бути проведена:

видаткова накладна №675 від 27.01.2022 на суму 1 857,24 гривень до 10.02.2022 включно;

видаткова накладна №770 від 31.01.2022 на суму 3 500,64 гривень до 14.02.2022 включно;

видаткова накладна №853 від 02.02.2022 на суму 23 546,16 гривень до 16.02.2022 включно;

видаткова накладна №871 від 02.02.2022 на суму 59 043,60 гривень до 16.02.2022 включно;

видаткова накладна №944 від 03.02.2022 на суму 1 329,57 гривень до 17.02.2022 включно;

видаткова накладна №973 від 04.02.2022 на суму 740,00 гривень до 18.02.2022 включно;

видаткова накладна №1009 від 07.02.2022 на суму 27 852,66 гривень до 21.02.2022 включно;

видаткова накладна №1010 від 07.02.2022 на суму 31 394,88 гривень до 21.02.2022 включно;

видаткова накладна №1013 від 07.02.2022 на суму 2 106,00 гривень до 21.02.2022 включно;

видаткова накладна №1075 від 08.02.2022 на суму 72 044,28 гривень до 22.02.2022 включно;

видаткова накладна №1229 від 10.02.2022 на суму 3 465,00 гривень до 24.02.2022 включно;

видаткова накладна №1327 від 14.02.2022 на суму 23 546,16 гривень до 28.02.2022 включно;

видаткова накладна №1329 від 14.02.2022 на суму 24 223,32 гривень до 28.02.2022 включно;

видаткова накладна №1330 від 14.02.2022 на суму 1 465,20 гривень до 28.02.2022 включно;

видаткова накладна №1331 від 14.02.2022 на суму 3 067,02 гривень до 28.02.2022 включно;

видаткова накладна №1434 від 16.02.2022 на суму 78 821,82 гривень до 02.03.2022 включно;

видаткова накладна №1436 від 16.02.2022 на суму 9 162,45 гривень до 02.03.2022 включно;

видаткова накладна №1551 від 18.02.2022 на суму 2 565,09 гривень до 04.03.2022 включно;

видаткова накладна №1552 від 18.02.2022 на суму 5 254,92 гривень до 04.03.2022 включно;

видаткова накладна №1561 від 18.02.2022 на суму 72 044,38 гривень до 04.03.2022 включно;

видаткова накладна №1591 від 21.02.2022 на суму 12 655,17 гривень до 07.03.2022 включно;

видаткова накладна №1592 від 21.02.2022 на суму 25 310,34 гривень до 07.03.2022 включно;

видаткова накладна №1593 від 21.02.2022 на суму 37 965,51 гривень до 07.03.2022 включно.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов`язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов`язаннями.

Відповідач доказів оплати поставленого товару на момент прийняття рішення у справі суду не надав, а тому вказана сума є його боргом та підлягає стягненню на користь позивача у заявленому розмірі.

За несвоєчасну оплату товару за договором позивачем нараховані і відповідності до умов договору пеня в розмірі 65 427,99 гривень, 36% річних в розмірі 71 165,75 гривень та штраф 52 296,13гривень.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 9.5. договору, при простроченні оплати Товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченої оплати за кожен день її прострочення.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на нарахування пені.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені та штрафу, позивач має право на нарахування та стягнення означених штрафних санкцій.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок пені, 36% річних та штрафу), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та 36% річних суд дійшов висновку, що вони є методологічно та арифметично невірними.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір пені за порушення строків оплати становить 65 421,90 гривень, з розрахунку:

за видатковою накладною №675 від 27.01.2022 на суму 1 857,24 гривень за період 11.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 248,82 гривень;

за видатковою накладною №770 від 31.01.2022 на суму 3 500,64 гривень за період 15.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 461,32 гривень;

за видатковою накладною №853 від 02.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 3 077,13 гривень;

за видатковою накладною №871 від 02.02.2022 на суму 59 043,60 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 7 716,11 гривень;

за видатковою накладною №944 від 03.02.2022 на суму 1 329,57 гривень за період 18.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 173,03 гривень;

за видатковою накладною №973 від 04.02.2022 на суму 740,00 гривень за період 19.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 95,90 гривень;

за видатковою накладною №1009 від 07.02.2022 на суму 27 852,66 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 3 563,61 гривень;

за видатковою накладною №1010 від 07.02.2022 на суму 31 394,88 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 4 016,82 гривень;

за видатковою накладною №1013 від 07.02.2022 на суму 2 106,00 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 269,45 гривень;

за видатковою накладною №1075 від 08.02.2022 на суму 72 044,28 гривень за період 23.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 9 178,24 гривень;

за видатковою накладною №1229 від 10.02.2022 на суму 3 465,00 гривень за період 25.02.2022-25.07.2022, розмір пені = 437,63 гривень;

за видатковою накладною №1327 від 14.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 2 922,30 гривень;

за видатковою накладною №1329 від 14.02.2022 на суму 24 223,32 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 3 006,35 гривень;

за видатковою накладною №1330 від 14.02.2022 на суму 1 465,20 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 181,85 гривень;

за видатковою накладною №1331 від 14.02.2022 на суму 3 067,02 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 380,65 гривень;

за видатковою накладною №1434 від 16.02.2022 на суму 78 821,82 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 9 696,16 гривень;

за видатковою накладною №1436 від 16.02.2022 на суму 9 162,45 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 1 127,11 гривень;

за видатковою накладною №1551 від 18.02.2022 на суму 2 565,09 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 312,73 гривень;

за видатковою накладною №1552 від 18.02.2022 на суму 5 254,92 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 640,67 гривень;

за видатковою накладною №1561 від 18.02.2022 на суму 72 044,38 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 8 783,49 гривень;

за видатковою накладною №1591 від 21.02.2022 на суму 12 655,17 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 1 522,09 гривень;

за видатковою накладною №1592 від 21.02.2022 на суму 25 310,34 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 3 044,18 гривень;

за видатковою накладною №1593 від 21.02.2022 на суму 37 965,51 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір пені = 4 566,26 гривень.

Згідно з п.9.6. договору у випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору протягом більше, ніж один календарний день, покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами, які повинні бути перераховані йому у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення поставки Товару без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір 36% річних за порушення строків оплати становить 76 237,71 гривень, з розрахунку:

за видатковою накладною №675 від 27.01.2022 на суму 1 857,24 гривень за період 11.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 300,41 гривень;

за видатковою накладною №770 від 31.01.2022 на суму 3 500,64 гривень за період 15.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 552,43 гривень;

за видатковою накладною №853 від 02.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 3 669,33 гривень;

за видатковою накладною №871 від 02.02.2022 на суму 59 043,60 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 9 201,10 гривень;

за видатковою накладною №944 від 03.02.2022 на суму 1 329,57 гривень за період 18.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 205,88 гривень;

за видатковою накладною №973 від 04.02.2022 на суму 740,00 гривень за період 19.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 113,86 гривень;

за видатковою накладною №1009 від 07.02.2022 на суму 27 852,66 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 4 203,08 гривень;

за видатковою накладною №1010 від 07.02.2022 на суму 31 394,88 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 4 737,62 гривень;

за видатковою накладною №1013 від 07.02.2022 на суму 2 106,00 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 317,80 гривень;

за видатковою накладною №1075 від 08.02.2022 на суму 72 044,28 гривень за період 23.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 10 800,72 гривень;

за видатковою накладною №1229 від 10.02.2022 на суму 3 465,00 гривень за період 25.02.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 512,63 гривень;

за видатковою накладною №1327 від 14.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 3 390,65 гривень;

за видатковою накладною №1329 від 14.02.2022 на суму 24 223,32 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 3 488,16 гривень;

за видатковою накладною №1330 від 14.02.2022 на суму 1 465,20 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 210,99 гривень;

за видатковою накладною №1331 від 14.02.2022 на суму 3 067,02 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 441,65 гривень;

за видатковою накладною №1434 від 16.02.2022 на суму 78 821,82 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 11 194,86 гривень;

за видатковою накладною №1436 від 16.02.2022 на суму 9 162,45 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 1 301,32 гривень;

за видатковою накладною №1551 від 18.02.2022 на суму 2 565,09 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 359,25 гривень;

за видатковою накладною №1552 від 18.02.2022 на суму 5 254,92 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 735,98 гривень;

за видатковою накладною №1561 від 18.02.2022 на суму 72 044,38 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 10 090,16 гривень;

за видатковою накладною №1591 від 21.02.2022 на суму 12 655,17 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 1 734,97 гривень;

за видатковою накладною №1592 від 21.02.2022 на суму 25 310,34 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 3 469,94 гривень;

за видатковою накладною №1593 від 21.02.2022 на суму 37 965,51 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 36% річних = 5 204,92 гривень.

Оскільки відповідачем допущено прострочення оплати на строк більше ніж 10 календарних днів, на підставі п.9.6. договору позивачем правомірно нараховано штраф.

За розрахунком суду розмір штрафу (10% від суми боргу 522 961,41 гривень) становить 52 296,14 гривень.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 6 397,04 гривень згідно наведеного у позовній заяві розрахунку на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова природа процентів річних, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України та процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.536 цього Кодексу, не є тотожньою і не може свідчити про покладення судом подвійної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, передбачені положеннями статті 536 ЦК України, являють собою плату за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є: по-перше, факт користування чужими грошовими коштами; по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими грошовими коштами.

Натомість, положення частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/639/18, від 10.09.2018 у справі №908/24/18, від 11.12.2019 у справі №902/235/19, від 22.01.2020 у справі №910/5174/19, від 18.11.2021 у справі №921/392/20.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично не вірним.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір 3% річних за порушення строків оплати становить 6 396,12 гривень, з розрахунку:

за видатковою накладною №675 від 27.01.2022 на суму 1 857,24 гривень за період 11.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 25,19 гривень;

за видатковою накладною №770 від 31.01.2022 на суму 3 500,64 гривень за період 15.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 46,32 гривень;

за видатковою накладною №853 від 02.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 307,71 гривень;

за видатковою накладною №871 від 02.02.2022 на суму 59 043,60 гривень за період 17.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 771,61 гривень;

за видатковою накладною №944 від 03.02.2022 на суму 1 329,57 гривень за період 18.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 17,27 гривень;

за видатковою накладною №973 від 04.02.2022 на суму 740,00 гривень за період 19.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 9,55 гривень;

за видатковою накладною №1009 від 07.02.2022 на суму 27 852,66 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 352,55 гривень;

за видатковою накладною №1010 від 07.02.2022 на суму 31 394,88 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 397,38 гривень;

за видатковою накладною №1013 від 07.02.2022 на суму 2 106,00 гривень за період 22.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 26,66 гривень;

за видатковою накладною №1075 від 08.02.2022 на суму 72 044,28 гривень за період 23.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 905,98 гривень;

за видатковою накладною №1229 від 10.02.2022 на суму 3 465,00 гривень за період 25.02.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 43,00 гривень;

за видатковою накладною №1327 від 14.02.2022 на суму 23 546,16 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 284,49 гривень;

за видатковою накладною №1329 від 14.02.2022 на суму 24 223,32 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 292,67 гривень;

за видатковою накладною №1330 від 14.02.2022 на суму 1 465,20 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 17,70 гривень;

за видатковою накладною №1331 від 14.02.2022 на суму 3 067,02 гривень за період 01.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 37,06 гривень;

за видатковою накладною №1434 від 16.02.2022 на суму 78 821,82 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 939,38 гривень;

за видатковою накладною №1436 від 16.02.2022 на суму 9 162,45 гривень за період 03.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 109,20 гривень;

за видатковою накладною №1551 від 18.02.2022 на суму 2 565,09 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 30,15 гривень;

за видатковою накладною №1552 від 18.02.2022 на суму 5 254,92 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 61,76 гривень;

за видатковою накладною №1561 від 18.02.2022 на суму 72 044,38 гривень за період 05.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 846,77 гривень;

за видатковою накладною №1591 від 21.02.2022 на суму 12 655,17 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 145,62 гривень;

за видатковою накладною №1592 від 21.02.2022 на суму 25 310,34 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 291,24 гривень;

за видатковою накладною №1593 від 21.02.2022 на суму 37 965,51 гривень за період 08.03.2022-25.07.2022, розмір 3% річних = 436,86 гривень.

Отже, позовні вимоги в цій частині задовольняються у визначеному судом розмірі.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За загальним правилом, обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що ст. 617 ЦК України передбачено про звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання особи, яка порушила зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, щодо форс-мажору та застосування даної норми необхідні певні умови: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередження порушення зобов`язання; причинний зв`язок між обставинами непереборної сили і невиконанням зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України, підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Так, у довідці №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року; ТПП підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відтак, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, тобто обставинами непереборної сили.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин покладається на ту сторону, яка посилається на їх існування.

Згідно з положеннями статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Укладаючи договір, відповідач, усвідомлюючи власні можливості й ризики щодо виконання договору, добровільно взяв на себе зобов`язання щодо оплати товару у визначений договором строк, а також усю відповідальність за його порушення, визначену умовами пунктів 9.5., 9.6. договору (статі 536, 625 Цивільного кодексу України ).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), пов`язані з початком 24.02.2022 військової агресії Російської Федерації проти України, на які посилається відповідач, не можуть служити підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, що мало місце на початку лютого 2022 року, тобто до настання таких обставин.

Крім того, відповідачем не надано доказів вжиття заходів щодо зменшення можливих негативних наслідків від несвоєчасного виконання зобов`язань як то звернення до позивача з пропозицією внести зміни до умов договору щодо строків оплати, надання відстрочки, реструктуризації тощо.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Разом з цим, суд вважає за можливе зменшити належні до сплати штрафні санкції.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, у пункті 8.38 постанови від 15.09.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила й наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, штрафу та 3% річних) у загальному розмірі 124 114,16 гривень складає майже 25% суми основного боргу (23,7%). Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Дійсно, введення на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року та ведення активних бойових дій на території Донецької області та м.Маріуполя, значним чином вплинуло на ведення господарської діяльності підприємства відповідача та фінансовий стан підприємства. Разом з тим, така ситуація в Україні впливає не лише на економічний стан відповідача, але й на інтереси іншої сторони, тобто позивача.

Судом враховано обставину того, що місцезнаходженням підприємства-відповідача є м.Маріуполь, яке було окуповано військами Російської Федерації, що негативно вплинуло на ведення господарської діяльності та призвело до погіршення фінансового становища відповідача.

На підставі викладеного, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені, штрафу та 3% річних на 30% від розміру, який підлягає до стягнення.

При цьому суд враховує, що частина зобов`язань мала бути виконана ще до 24 лютого 2022 року, а це майже 40% від заявлених до стягнення сум.

Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату (хоча б частково) у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій може привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає за недоцільне зменшення розміру неустойки більше, ніж на 30%, адже це не відповідатиме принципам справедливості, добросовісності, розумності, а також дотриманню балансу інтересів як позивача так і відповідача.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 681 006,97 грн., з яких 522 961,31 гривень заборгованості, 45 795,33 гривень пені, 71 165,75 гривень процентів за користування грошовими коштами, 36 607,30 гривень штрафу, 4 477,28 гривень 3% річних.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки та відсотків річних покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до визначених судом обґрунтованих позовних вимог у розмірі 718 241,21 гривень.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» про стягнення 718 248,22 гривень, з яких: 522 961,31 гривень сума заборгованості, 65 427,99 гривень пеня, 71 165,75 гривень проценти за користування грошовими коштами, 52 296,13 гривень штраф, 6 397,04 гривень 3% річних- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» (87554, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Будівельників, 187, кв.9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» (08114, Київська область, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе; ) 522 961,31 гривень заборгованості, 45 795,33 гривень пені, 71 165,75 гривень процентів за користування грошовими коштами, 36 607,30 гривень штрафу, 4 477,28 гривень 3% річних, а також 10 773,62 гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 21.12.2022 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.01.2023.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонекамп» (08114, Київська область, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовтраксервіс» (87554, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Будівельників, 187, кв.9; )

Суддя С.М. Фурсова