ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/925/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАПНОЦЕНТР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР-БУД УМАНЬ"

про стягнення коштів

Секретар судового засідання Клочков А.І.

Представники учасників справи:

Позивач Заболотній В.М., адвокат;

Відповідач Кравченко Р.М., адвокат.

Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників у справі.

16.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАПНОЦЕНТР" (ідентифікаційний код 41439989, адреса місцезнаходження: 20301, Черкаська область, м. Умань, вул. Грушевського, 59/10) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР-БУД УМАНЬ" (ідентифікаційний код 42990454, адреса місцезнаходження: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев`янка, 7) про стягнення 238684 грн заборгованості за поставлений товар, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Змістом позову є майнові вимоги про стягнення 155000 грн заборгованості за поставлений товар, 73294 грн інфляційних втрат та 10390 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позові (а. с. 1-14 том 1) стверджує що 31.12.2019 сторони уклали договір поставки продукції (вапна). Оригінал договору втрачений. На виконання договору позивач 16.09.2020 та 02.11.2020 поставив відповідачу товар за видатковими накладними № 23 та № 26/1. Відповідач зобов`язання з оплати товару виконав частково. Розмір заборгованості відповідача становить 155000 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позов (а. с. 67-70 том 1) заперечив факт поставки товару за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020, вартістю 225000,18 грн та факт складення сторонами первинних документів на поставку товару. Визнав факт поставки товару за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020 грн, вартістю 75000,06 грн. та визнав наявність у відповідача документів, що підтверджують факт поставки товару. Ствердив, що зобов?язання оплати товару за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020 виконав, сплативши 12.11.2020 позивачу 75000 грн на підставі платіжних доручень № 110 на суму 25000 грн та № 111 на суму 50000 грн. Ствердив, що загальна сума коштів сплачена відповідачем на користь позивача становить 565483,42 грн.

20.09.2020 суд ухвалив відкрити провадження у справі, справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначив на 11.10.2022 о 10 год. 30 хв.

10.10.2022 позивач подав до суду клопотання про витребування доказів та надання додаткового строку для подачі відповіді на відзив (а. с. 76-77 том 1).

11.10.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням на території Черкаської області повітряної тривоги з 07 год. 54 хв. до 13 год. 26 хв. (а. с. 94 том 1).

11.10.2022 суд ухвалив призначити судове засідання на 20.10.2022 на 10 год. 30 хв.

17.10.2022 відповідач подав до суду заперечення на клопотання позивача про витребування доказів (а. с. 99-100 том 1).

19.10.2022 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший день (а. с. 106 том 1).

20.10.2022 у судовому засідання взяв участь представник позивача адвокат Заболотній В.М. у режимі відеоконференції. Відповідач у судове засідання не з?явився. Суд ухвалив відкласти розгляд справи до 03.11.2022 до 12 год. 00 хв.

02.11.2022 представник позивач подав до суду заяву про доповнення клопотання про витребування доказів (а. с. 124 том 1).

03.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку відсутністю у приміщенні суду електричної енергії (а. с. 129 том 1).

03.11.2022 суд ухвалив призначити судове засідання на 15.11.2022 на 09 год. 30 хв.

03.11.2022 позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі клопотання про витребування доказів (а. с. 133 том 1).

04.11.2022 відповідач подав до суду заперечення (аргументи та міркування) учасника справи у зв`язку подання позивачем заяви про поновлення процесуального строку та заяви про доповнення клопотання про витребування доказів. Просив суд відмовити у клопотанні позивача про поновлення процесуального строку, клопотання позивача про витребування доказів просив залишити без розгляду (а. с. 136-138 том 1).

07.11.2022 відповідач подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких навів міркування з приводу заяви позивача про поновлення процесуального строку, витребування доказів та обставин справи. Просив суд відмовити у клопотанні позивача про поновлення процесуального строку, клопотання позивача про витребування доказів просив залишити без розгляду (а. с. 144-147 том 1).

15.11.2022 у судовому засіданні у режимі відеоконференції взяли участь представника сторін адвокат Заболотній В.М., адвокат Кравченко Р.М. Розглянувши клопотання позивача про надання додаткового строку для подання відповіді на відзив, суд ухвалив відмовити позивачу у продовженні строку для подання відповіді на відзив. Мотиви відмови наведені судом в ухвалі суду від 15.11.2022 (а. с. 177-180 том 1). Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів та клопотання про витребування доказів, суд ухвалив відмовити позивачу у поновленні процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів, клопотання позивача про витребування доказів ухвалив залишити без задоволення. Мотиви відмови наведені судом в ухвалі суду від 15.11.2022. (а. с. 170-176 том 1). Суд ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 23.11.2022 до 15 год. 00 хв.

У судовому засіданні 15.11.2022 представник відповідача визнав факт поставки товару за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020, заперечив факт поставки за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020. Позивач просив суд встановити строк та надати дозвіл на подання додаткових пояснень щодо підстав поставки товару на суму на 225000 грн за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020.

21.11.2022 позивач подав до суду додаткові пояснення (а. с. 193-200 том 1), у яких ствердив, що видаткову накладну № 23.09.2020 надсилав відповідачу для підпису. Відповідач примірних видаткової накладної з підписом не повернув. Доказом поставки товару за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020 вважає факт сплати відповідачем на користь позивача 145000 грн із зазначенням у призначенні платежу: "за вапно мелене згідно рахунку № 23 від 16.09.2020", що підтверджує наявність рахунку № 23 від 16.09.2020. Між сторонами протягом тривалого часу існували відносини з ознаками договору поставки.

23.11.2020 відповідач подав до суду заперечення на додаткові пояснення позивача (а. с. 203-205 том 2), у яких, пояснив, що, враховуючи фактор вірогідностей, часткова оплата згідно з рахунком № 23 від 16.09.2020 може свідчити про те, що товар все-таки не був поставлений за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020, а не навпаки.

23.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку відсутністю у приміщенні суду електричної енергії та оголошенням на території Черкаської області повітряної тривоги (а. с. 207 том 1).

23.11.2022 суд ухвалив призначити судове засідання на 01.12.2022 на 11 год. 30 хв.

01.12.2022 у судовому засіданні у режимі відеоконференції взяли участь представника сторін адвокат Заболотній В.М., адвокат Кравченко Р.М.

01.12.2022 під час перерви у судовому засіданні відповідач подав до суду додаткові пояснення у справі (судові дебати), у яких навів міркування щодо обставин справи. Враховуючи, що судові дебати під час розгляду справи у порядку спрощеного провадження не проводяться, а відповідач з клопотанням згідно з нормами частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України до суду не звертався, додаткові пояснення у справі (судові дебати) відповідача суд залишив без розгляду.

У судовому засіданні 01.12.2022 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд

ВСТАНОВИВ:

1. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на підставі договору поставки, виконання позивачем свого обов`язку з поставки товару відповідачу, неналежне виконання умов договору відповідачем, зокрема неповної та несвоєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 155000 грн. З урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої ціна позову становить 238684 грн.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у справі є виникнення між сторонами майнового господарського зобов`язання; виконання позивача зобов`язання з поставки товару; невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати коштів за поставлений товар; розмір заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; порушення суб`єктивного права за захистом якого позивач звернувся до суду.

2. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

2.1. На підтвердження обставин, які є предметом доказування позивач подав письмові докази, дослідивши які суд встановив:

02.11.2020 позивач поставив відповідачу товар (вапно мелене) в кількості 15 тонн, вартістю 75000,06 грн, про що сторони склали видаткову накладну № 26/1 від 02.11.2020 (а. с. 18 том 1).

Про транспортування товару в обсязі 15 тонн, вартістю 75000 грн за видатковою накладною складено товаро-транспортні накладні № 14/1 від 02.11.2020, № 14/2 від 02.11.2020 та № 14/3 від 02.11.2020 по 5 тонн продукції кожна (а. с. 19-21 том 1).

02.11.2020 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 26/1 на оплату товару (вапно мелене) в кількості 15 тонн на суму 75000,06 грн (а. с. 24 том 1).

16.09.2020 позивач склав видаткову накладну № 23 від 16.09.2020 на поставку товару (вапно мелене) в кількості 45 тонн, вартістю 225000,18 грн. Видаткова накладна не містить підпису та печатки відповідача (а. с. 22 том 1).

16.09.2020 позивач виставив відповідачу рахунок № 23 на оплату товару (вапно мелене) в кількості 45 тонн на суму 225000,18 грн (а. с. 23 том 1).

За період з 16.09.2020 по 01.03.2022 відповідач сплатив на користь позивача 565483,42 грн (а. с. 25-41 том 1).

У платіжних дорученнях від 08.10.2020, 12.11.2020 та 25.05.2021 у графі «призначення платежу» відповідач вказав: «за вапно мелене згідно рахунку 23 від 16.09.2020». Разом за платіжними дорученням відповідач сплатив 145000 грн: 08.10.2020 в сумі 20000 грн, 12.11.2020 в сумі 25000 грн та 50000 грн, 25.05.2021 в сумі 50000 грн.

На операції з поставки товару позивач склав та зареєстрував податкову накладну № 1 від 02.11.2020 та № 2 від 16.09.2020 (а. с. 42-45 том 1).

2.2. Відповідач, спростовуючи факт та розмір заборгованості за поставку товару (вапно мелене) в кількості 15 тонн, вартістю 75000,06 грн на підставі видаткової накладної № 26/1 від 02.11.2020 подав письмові докази, на підставі яких суд встановив:

12.11.2020 за платіжними дорученням № 110 та 111 відповідач сплатив позивачу 75000 грн. У графі "призначення платежу» відповідач вказав: «за вапно мелене згідно рахунку 23 від 16.09.2020" (а. с. 74-75 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

На підставі поданих сторонами доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Тому подані сторонами докази суд визнає належними.

На підтвердження обставин, яким сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, сторони подали письмові докази. Суд не встановив, що докази подані сторонами отримані з порушенням закону. Тому подані сторонами докази суд визнає допустимими.

Подані сторонами докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Тому суд визнає докази, подані сторонами, достовірними.

3. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає встановленими наступні обставини:

Між сторонами виникли зобов?язальні правовідносин на підставі двох договорів поставки, укладених у спрощеній формі: шляхом передання та прийняття товару на підставі видаткової накладної № 26/1 від 02.11.2020; шляхом виставлення рахунку та часткової оплати товару на підставі рахунку № 23 від 16.09.2020.

Укладення кожного з договорів є підставою виникнення у його сторін зобов?язання з поставки товару та його оплати.

Відповідач зобов`язання з оплати за поставку продукції за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020 не виконав.

На підставі рахунку № 23 від 16.09.2020 відповідач сплатив на користь позивача 145000 грн.

Подані відповідачем платіжні доручення № 110 та 111 не спростовують факту та розміру заборгованості за поставлений товар (вапно мелене) в кількості 15 тонн, вартістю 75000,06 грн на підставі видаткової накладної № 26/1 від 02.11.2020.

Складаючи платіжне доручення платник самостійно на власний розсуд визначає отримувача платежу, суму платежу та його призначення.

Платіжні доручення доводять виконання відповідачем зобов`язання зі сплати 75000 грн у зв`язку з виставленням позивачем рахунку №23 від 16.09.2020.

Судом не встановлено факту поставки позивачем товару (вапно мелене) в кількості в кількості 45 тонн, вартістю 225000,18 грн на підставі видаткової накладної № 23 від 16.09.2020 з огляду на складення видаткової накладної позивачем одноособово. Видаткова накладна не містить підпису та печатки відповідача.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий висновок навів Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 915/675/19.

Факт поставки товару (вапно мелене) в кількості в кількості 45 тонн іншими доказами позивача не довів.

Подані позивачем податкові накладні № 1 від 02.11.2020 та № 2 від 16.09.2020 не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 207 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 самі лише податкові накладні та декларації, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У даній справі, враховуючи наявність чітких та переконливих доказів, а також вірогідність поданих позивачем доказів суд дійшов висновку про доведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі господарського договору поставки, укладеного у спрощеній формі, поставку позивачем товару (вапно мелене) в кількості 15 тонн, вартістю 75000,06 грн, невиконання відповідачем свого обов`язку з оплати поставленого товару.

4. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Між сторонами виникли майново-господарські зобов`язання на підставі договору поставки, укладеного у спрощеній формі шляхом поставки та прийняття товару.

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права.

02.11.2020 позивач поставив відповідачу товар (вапно мелене) в кількості 15 тонн, вартістю 75000,06 грн.

Відповідач зобов`язання з оплати за поставку товару за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020 не виконав.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 у справі № 904/2164/18.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У позові позивач просив суд стягнути заборгованість за поставлений товар з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних

Відлік строку початку прострочення виконання грошового зобов`язання за видатковою накладною від 02.11.2020 позивач обрахував з 04.11.2020.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд установив, що розмір інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення з урахуванням суми боргу становить:

4196,97 грн 3 % річних за період з 04.11.2020 по 15.09.2022 (75000,06 грн за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020); 25809,86 грн інфляційні втрати за період з 04.11.2020 по 15.09.2022 (75000,06 грн за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Невиконання відповідачами свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні з оплати поставленого товару.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є примусове виконання обов`язку в натурі.

На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок невиконання обов`язку з оплати за поставлений товар.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товару за видатковою накладною № 26/1 від 02.11.2020 у розмірі 75000,06 грн, з урахуванням індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 25809,86 грн, а також 3% річних у розмірі 4196,97 грн суд визнає обґрунтованими, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Вимоги позивач про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за видатковою накладною № 23 від 16.09.2020 розмірі 80000 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 47494 грн, а також 3% річних у розмірі 6193 грн суд визнає необґрунтованими та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Дослідивши зміст та характер зобов`язань, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли майново-господарські зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Дослідивши зміст та характер правовідносин, що виникли між сторонами, дії сторін, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Мотивом застосування вказаних норм цивільного права є висновок суду про порушення відповідачем грошового зобов`язання та правові наслідки такого порушення у вигляді сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми

6. Розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3580,00 грн (а. с. 17).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1575,20 грн - пропорційно до розміру задоволених позовних.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР-БУД УМАНЬ" (ідентифікаційний код 42990454, адреса місцезнаходження: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев`янка, 7) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАПНОЦЕНТР" (ідентифікаційний код 41439989, адреса місцезнаходження: 20301, Черкаська область, м. Умань, вул. Грушевського, 59/10) 75000,06 грн (сімдесят п`ять тисяч гривень 06 копійок) боргу, 4196,97 грн (чотири тисячі сто дев`яносто шість гривень 97 копійок) 3% річних, 25809,86 грн (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`ять гривень 86 копійок) інфляційних втрат, 1575,20 грн (тисячу п`ятсот сімдесят п`ять гривень 20 копійок) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.12.2022.

Суддя А.І. Гладун