РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2022Справа № 910/21765/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Джарти В. В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового процесу справу

за позовом Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, 151; ідентифікаційний код 01181765)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Телеком" ( 01025, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 8; ідентифікаційний код 35256270)

про стягнення боргу в розмірі 1 324,80 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Телеком" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення боргу в розмірі 1 324,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від виконання обов`язків за договором № 21-3264 від 26.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/21765/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана уповноваженим представником відповідача 21.01.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 798.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався правом на подання відзиву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вирішує справу за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 між позивачем (в якості виконавця) та відповідачем (в якості замовника) було укладено договір № 21-3264 (далі - Договір), предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ Замовника.

Відповідно до 2.1.1., 2.2.2 Договору виконавець протягом всього строку дії Договору зобов`язується виконувати роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС у смугах радіочастот, що використовує замовник згідно отриманих ліцензій та/або дозволів на експлуатацію РЕЗ, а замовник зобов`язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3.1, 3.3.2 Договору виконання робіт (послуг) підтверджується відповідним актом виконаних робіт підписаним обома Сторонами.

Замовник повинен підписати такий акт протягом (п`яти) робочих днів з моменту отримання або надати мотивовану відмову від підписання акту. У випадку коли, Замовник не надіслав підписаний акт у вищевказаний термін та не надав мотивованої відмови, акт вважається підписаним, а роботи прийнятими та підлягають оплаті.

Відповідно до п.3.4 Договору розрахунки за виконані Південною філією УДЦР роботи повинні проводитися Замовником (ТОВ «Аеро Телеком») до 25-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок. Порушуючи умови пунктів 2.2.2, 3.4 Договору на сьогоднішній день ТОВ «Аеро Телеком» не перераховано грошові кошти за виконані Південною філією УДЦР роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності РЕЗ за період з грудня 2020 року по березень 2021 року.

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань у період з грудня 2020 року по березень 2021 року включно, він виконував роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), які відповідач прийняв, проте власних зобов`язань з оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у розмірі 1 324,80 грн.

На підтвердження належного виконання обов`язків за Договором позивачем долучено до позовної заяви акти про виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів за період з грудня 2020 року по березень 2021 року, копії неоплачених рахунків.

Акти виконаних робіт за грудень 2020 та січень 2021 відповідачем підписані. Водночас, за твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем, останній підписані акти виконаних робіт за лютий та березень 2021 року позивача не повертав та роботи не оплачував. Мотивованої відмови від підписання актів з боку ТОВ «Аеро Телеком», за твердженням позивача, не надходило.

З Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу стало відомо, що 02.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеро Телеком» (код 35256270), прийняло рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

З огляду на зазначене позивач листом від 20.10.2021 №ф65/32.2/632-81 звернувся до Ліквідаційної комісії ТОВ «Аеро Телеком» із заявою про визнання та задоволення вимог кредитора, який станом на момент подання позовної заяви був залишений без відповіді.

Несплата заборгованості в добровільному порядку зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, на виконання умов Договору позивачем у період з грудня 2020 року по березень 2021 року було виконано роботи загальною вартістю 1 324,80 грн, про що свідчать складені позивачем Акти про виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) № 20-14-10390 від 31.12.2020, № 21-14-767 від 29.01.2021, № 21-14-1590 від 26.02.2021 та № 21-14/1590 від 26.02.2021 на суму 331,20 грн кожний, складені на виконання умов Договору.

Вказані акти направлялись відповідачеві, що підтверджується відповідними реєстрами відправленої кореспонденції та розрахунковими документами про надання послуг поштового зв`язку.

Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні докази вручення актів про виконання робіт відповідачеві.

Позаяк главою 63 ЦК України не врегульовано особливостей передання та прийняття робіт, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статті 882 Цивільного кодексу України за аналогією закону до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Так, за змістом ст. 882 ЦК України передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження повернення позивачу спірних актів виконаних робіт з вмотивованою відмовою від їх підписання.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт за Договором.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц та у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі № 23/236.

Про належне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов даних договорів.

Таким чином, відповідач у встановлені договорами строки акти виконаних робіт не підписав та мотивованої відмови від їх підписання не надав, у зв`язку з чим такі роботи вважаються прийнятими ним та підлягають оплаті.

З огляду на погоджений сторонами порядок розрахунків, надані послуги повинні були бути оплачені до 25-го числа наступного місяця, що слідує за розрахунковим періодом. Тобто, строк виконання грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт настав, проте, докази погашення такого зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення умов договорів та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 1 324,80 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

Відповідно до приписів статті 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних робіт, вимоги позивача про включення до ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Телеком» вимоги кредитора в сумі 1 324,80 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Телеком" про стягнення боргу в розмірі 1 324,80 грн задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Аеро Телеком" ( 01025, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 8; ідентифікаційний код 35256270) включити до ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Телеком» вимоги кредитора - Південна філія Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в сумі 1 324,80 грн (одна тисяча триста двадцять чотири гривні 80 копійок).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Телеком" ( 01025, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 8; ідентифікаційний код 35256270) на користь державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ" (Україна, 03179, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, 151, ідентифікаційний код: 01181765) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ