ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2022 р. Справа№ 910/11369/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Їжаківський А.О.

від відповідача 3: Демеденко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022

у справі №910/11369/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited)

до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

2. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

3. Кабінету Міністрів України

про зобов`язання вчинити дії та визнання рішень частково недійсними

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11369/22 позовну заяву Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити дії та визнання рішень частково недійсними у справі №910/11369/22 повернуто без розгляду. Заяву Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) про забезпечення позову від 31.10.2022 у справі №910/11369/22 повернуто без розгляду.

Виносячи ухвалу суд першої інстанції керувався тим, що вимоги до Кабінету Міністрів України підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, на переконання суду першої інстанції позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України є підставою для повернення позовної заяви.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач 10.11.2022 в установлений процесуальний строк засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 та направити справу №910/11369/22 до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що суб`єкти державної влади не виконують публічно-владні повноваження у правовідносинах з Компанією "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) , а тому віднесення даної справи д категорії адміністративного судочинства є помилковою через наявність лише суб`єкта владних повноважень. Крім того позивач зазначав, що участь у даному спорі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Кабінету Міністрів України, які є суб`єктами владних повноважень, не обумовлює автоматичне віднесення розгляду даного спору до компетенції адміністративних судів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 апеляційну скаргу Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) у справі №910/11369/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу залишено без руху і запропоновано апелянту усунути недоліки апеляційної скарги протягом 10 днів з дати отримання ухвали.

05.12.2022 на адресу суду від представника апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків, яке надіслано засобами поштового зв`язку в межах строків установлених ухвалою суду від 21.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11369/22 за апеляційною скаргою Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited). Розгляд апеляційної скарги Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) призначити на 21.12.2022.

14.12.2022 на адресу суду від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited). В обґрунтування свого відзиву відповідач 2 зазначав, що оскільки вимога щодо зобовязанння КМУ прийняти рішення щодо передання повноважень з управління корпоративними правами, що належить державі щодо управління корпоративними правами ПАТ «Запоріжжяобленерго» є публічно-правовою, на переконання відповідача 2 фактично цією вимогою позивач просить скасувати розпорядження КМУ від 15.09.2021 №1222-р, а відтак вищезазначена вимога не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, а підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

20.12.2022 на адресу суду від позивача/апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, для належної підготовки до судового розгляду справи, крім того апелянт зазначав, що позивач є компанією-нерезидентом і не має представництва в Україні, а отже представнику апелянта необхідно погодження правової позиції з клієнтом (позивачем).

14.12.2022 суд, у судовому засіданні вирішив відхилити заявлене клопотання, при цьому колегія суддів керувалась наступним.

Відповідно до норм ГПК України, у суді апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи вищенаведені норми та те, у матеріалах справи наявні всі докази та матеріали, які були надані сторонами у справі, як на підставу своїх доводів і заперечень, то суд апеляційної інстанції не убачає підстав для відкладення розгляду справи. Крім того, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою явку учасників справи.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне. Компанія "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Кабінету Міністрів України про: зобов`язання Кабінету Міністрів України прийняти рішення щодо передання повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго" від Міністерства енергетики України до іншого компетентного органу; визнання недійсним п. 2 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022, оформленого протоколом №28 від 08.08.2022; та визнання недійсним п. 6 рішення Наглядової ради ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.09.2022, оформленого протоколом №4.

З матеріалів справи слідує, що в обґрунтування вимог до Кабінету Міністрів України позивач зазначав, що 15.09.2021 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №1222 "Деякі питання управління об`єктами державної власності", яким було вирішено передати Міністерству енергетики повноваження з управління корпоративними правами, що належать державі, зокрема, у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго". Позивач вважає, що перебування повноважень з управління корпоративними правами у Міністерства енергетики України є незаконним і вони мають бути передані іншому органу.

Тобто, вимоги до Кабінету Міністрів України стосуються здійснення ним управлінських владних функцій, тобто виникли у сфері публічно-правових відносин.

Статтею 55 Конституції України установлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, вимоги до Кабінету Міністрів України підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за приписами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Тож характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, як і предмет оскарження, вказують на юрисдикцію господарських судів у спорі.

Поряд з тим Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16 було сформовано правовий висновок про те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Судом першої інстанції було вірно установлено, що позивачем заявлено три позовні вимоги, частина з яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а частина - за правилами господарського судочинства.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не установлено законом.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України є підставою для повернення позовної заяви.

Окрім того, 31.10.2022 через відділ діловодства суду від Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) надійшла заява про забезпечення позову.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про повернення позовної заяви Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited), подана заява про забезпечення позову також підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Компанія "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11369/22.

Ураховуючи наведене, ухвала Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11369/22 відповідає матеріалам справи, є законною та обґрунтованою, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для її скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії "Вікторекс Лімітед" (Victorex Limited) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11369/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11369/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2022.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран