РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2022Справа № 910/9327/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/9327/19

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії

України"

про стягнення 507 771 828,44 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія

"Міжнародні авіалінії України"

До Державного підприємства обслуговування повітряного

руху України

про зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Бохан О.Г.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (надалі - Украерорух/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (надалі - МАУ/відповідач) про стягнення 119 884 685,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушенням вимог Повітряного кодексу України та Конвенції про міжнародну цивільну авіацію у період з січня по квітень 2019 року не здійснив оплату наданих позивачем послуг з аеронавігаційного обслуговування в зоні відповідальності України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9327/19 від 22.07.2019 позовну заяву Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 119 884 685,25 грн прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 05.09.2019.

В підготовчому засіданні 05.09.2019 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 03.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 підготовче засідання було відкладено на 24.10.2019.

В підготовчому засіданні 24.10.2019 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 21.11.2019.

Крім того, 24.10.2019 після судового засідання через відділ автоматизованого документообігу судом від відповідача було отримано зустрічну позовну заяву до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити дії разом з клопотанням про поновлення строку на подання зустрічного позову.

Зустрічний позов мотивований тим, що плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден, яку позивач нараховує відповідачу, тривалий час не переглядалась, є завищеною та сформована з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, не відповідає приписам Повітряного кодексу України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю. На думку відповідача, задоволення зустрічного позову виключатиме задоволення первісного позову, що, в свою чергу, свідчить про взаємопов`язаність позовів та доцільність їх спільного розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" строку на подання зустрічної позовної заяви та прийнято зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити дії до спільного розгляду з первісним позовом.

Також, 24.10.2019 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" разом зустрічною позовною заявою надійшла заява про забезпечення зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 заяву Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» задоволено та вжито заходів до забезпечення зустрічного позову.

19.11.2019 через відділ автоматизованого документообігу від позивача за первісним позовом надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 410 442 089,60 грн за надані у період січня по вересень 2019 року аеронавігаційні послуги.

В підготовчому засіданні 21.11.2019 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 05.12.2019 та відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залучення третьої особи, поданої 24.10.2019.

Присутній у підготовчому провадженні 05.12.2019 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) просив відкласти розгляд справи та надати час для підготовки додаткових пояснень і розрахунків по справі.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд відклав підготовче засідання у справі на 16.01.2020.

23.12.2019 до Господарського суду міста надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019, якою поновлено Державному підприємству обслуговування повітряного руху України пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 про забезпечення позову у справі №910/9327/19 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 про забезпечення позову у справі №910/9327/19.

Крім того, вказаною ухвалою від 16.12.2019 апеляційна інстанція витребувала у Господарського суду міста Києва належним чином завірені копії позовної заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 119 884 685,25 грн та зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити дії.

Проте, враховуючи, що первісна позовна заява та зустрічна позовна мають значний об`єм, а також вжиті судом по даному спору заходи забезпечення позову, ґрунтуються на доказах, які додані до вказаних позовних заяв, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення правового спору між сторонами, суд дійшов висновку щодо необхідності надіслання до Північного апеляційного господарського суду усіх матеріалів справи № 910/9327/19, у зв`язку з чим суд ухвалою від 14.01.2020 зупинив провадження у справі № 910/9327/19 до перегляду Північним апеляційним господарським судом ухвали Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 та повернення матеріалів справи № 910/9327/19 до Господарського суду міста Києва.

15.01.2020 через відділ автоматизованого документообігу від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну предмета зустрічного позову та клопотання про витребування у Державного підприємства обслуговування повітряного руху України доказів по справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі №910/9327/19 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі №910/9327/19 залишено без змін.

11.02.2020 на адресу Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи №910/9327/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 поновлено провадження у справі № 910/9327/19 та підготовче засідання по справі призначено на 05.03.2020.

20.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу від позивача за первісним позовом надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 507 771 828,44 грн за надані у період січня по грудень 2019 року аеронавігаційні послуги.

В підготовчому засіданні 05.03.2020 суд прийняв до розгляду заяву позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги за первісним позовом розглядаються в межах нової ціни позову - 507 771 828,44 грн.

Водночас, позивач за зустрічним позовом просив не розглядати раніше подані заяву про зміну предмета зустрічного позову та клопотання про витребування у Державного підприємства обслуговування повітряного руху України доказів, у зв`язку із необхідністю внесення уточнень, обумовлених збільшенням розміру позовних вимог за первісним позовом.

Також, представник відповідача зазначив, що позивачем в порушення приписів ст. 46, 172 ГПК України не було надіслано на адресу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" разом з заявою про збільшенням розміру позовних вимог додані до заяви документи. При цьому, у відповідача відсутні деякі документи, які наведені в додатку до заяви про збільшенням розміру позовних вимог.

Представник позивача за первісним позовом підтвердив щодо не направлення на адресу відповідача разом з заявою про збільшенням розміру позовних вимог всіх доданих до неї документів та зобов`язався усунути даний недолік.

В підготовчому засіданні 05.03.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 26.03.2020.

17.03.2020 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом надійшли докази надіслання на адресу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" заяви про збільшенням розміру позовних вимог з доданими до заяви документами.

24.03.2020 до адресу Господарського суду міста Києва надійшла ухвала Верховного Суду про витребування матеріалів справи № 910/9327/19, у зв`язку з відкриттям касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 910/9327/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2020 зупинено провадження у справі №910/9327/19 до перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 910/9327/19 в порядку касаційного провадження, а також повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

23.04.2020 на адресу Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи №910/9327/19 разом з постановою Верховного Суду від 14.04.2020, якою касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 910/9327/19 - без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 поновлено провадження у справі № 910/9327/19 та підготовче засідання по справі призначено на 28.05.2020.

В підготовчому засіданні 28.05.2020 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) подав:

- заяву про зміну предмету зустрічного позову в частині періоду, за який позивач просить зобов`язати відповідача відкликати рахунки-фактури, що обумовлено збільшенням за первісним позовом розміру позовних вимог;

- клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9327/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/14489/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва та предметом, якої є оскарження наказу Міністерства інфраструктури України № 669 «Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України» від 15.09.2010, на якому, в свою чергу, гуртуються позовні вимоги за первісним позовом;

- клопотання про витребування у позивача за первісним позовом доказів фінансово-бухгалтерської звітності, оскільки останній такі документи в повному обсязі не надав на адвокатський запит відповідача. При цьому, запитувані документи стосуються формування плати за АНО у спірний період та надають можливість перевірити правомірність здійснених позивачем за первісним позовом нарахувань.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечив щодо задоволення клопотань відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, прийняв до розгляду заяву позивача за зустрічним позовом про зміну предмету зустрічного позову, оскільки остання подана з дотриманням вимог ст. 46 ГПК України.

Водночас, суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі№ 910/9327/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/14489/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки судом не встановлено неможливості самостійно встановити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі до вирішення справи №640/14489/19.

Вирішення клопотання відповідача про витребування у позивача за первісним позовом доказів суд відклав.

В підготовчому засіданні 28.05.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 04.06.2020.

04.06.2020 через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9327/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/14489/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва.

Присутній у підготовчому засіданні 04.06.2020 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) подав заперечення на клопотання відповідача за первісним позовом про витребування доказів разом з доказами, які надавались на адвокатський запит представника відповідача. Також, представник позивача заперечив щодо повторного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) наполягав на задоволенні раніше поданому клопотанні про витребування доказів та просив задовольнити клопотання про зупинення провадження у справі, яке подане з іншим мотивів.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі№ 910/9327/19, оскільки доповнення підстав клопотання про зупинення провадження у справі не спростовує висновку суду щодо неможливості самостійно встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі.

Вирішення клопотання відповідача про витребування у позивача за первісним позовом доказів суд відклав.

В підготовчому засіданні 04.06.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 25.06.2020.

В засіданні суду 25.06.2020 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) подав клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із необхідністю долучити до матеріалів висновок економічної експертизи, що має значення для правильного вирішення спору.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечив щодо відкладення розгляду справи, оскільки відповідач навмисно затягує розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та задовольнив клопотання про відкладення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 25.06.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 16.07.2020.

16.07.2020 через канцелярію суду від представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із необхідністю долучити до матеріалів висновок економічної експертизи, що має значення для правильного вирішення спору, який день розгляду справи ще не виготовлений експертом.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) в засідання суду 16.07.2020 не з`явився.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) просив задовольнити клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Суд ухвалою від 16.07.2020 відклав підготовче засідання у справі на 20.08.2020.

19.08.2020 через канцелярію суду від представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшли пояснення по справі, до яких додано висновок судового експерта з економічних питань.

В підготовчому засіданні 20.08.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 03.09.2020 за усним клопотанням представників позивача, які просили надати час на ознайомлення з поданими відповідачем поясненнями та доказами.

02.09.2020 через канцелярію суду від представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

03.09.2020 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшли заперечення щодо пояснень ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" у справі № 910/9327/19.

Присутні в підготовчому засіданні 03.09.2020 представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечили щодо призначення у справі судової експертизи, посилаючись на її недоцільність та бажання відповідача лише затягнути таким чином розгляд справи по суті.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) наполягав на задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи, оскільки позивач у своїх поясненнях фактично заперечив висновки експертизи, проведеної за замовленням ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України".

В підготовчому засіданні 03.09.2020 відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України було оголошено перерву до 17.09.2020.

16.09.2020 через канцелярію суду від представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшли пояснення на заперечення ДП Украерорух; клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9327/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/14489/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва; заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні.

Присутній у підготовчому засіданні 17.09.2020 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечив щодо призначення у справі судової експертизи, а також проти інших клопотань відповідача.

Представник відповідача просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з наданням можливості ознайомитись з матеріалами справи новому представнику, а також наполягав на призначенні судової експертизи та залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України, оскільки саме вказаний державний орган формує ставки на надання послуг з АНО, з якими не погоджується відповідач та на підставі яких здійснено розрахунок заборгованості за первісним позовом, відтак у разі перегляду ставок на надання послуг з АНО у даній справі, рішення буде стосуватись обов`язку Мінінфраструктури щодо встановлення нової ціни на надання послуг з АНО.

Суд відмовив у задоволенні клопотання щодо відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази та розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про призначення судової експертизи, суд дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі № 910/9327/19 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі №910/9327/19 зупинене на час проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

25.11.2021 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто на адресу Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9327/19 разом з висновком експертів №13169/13170/21-71 за результатами проведення комплексної судової економічної експертизи від 18.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 поновлено провадження у справі №910/9327/19. Підготовче засідання у справі № 910/9327/19 призначено на 13.01.2022.

13.01.2022 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення щодо висновку експертів; від відповідача за первісним позовом - клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання суду додаткових доказів, письмових заяв і клопотань.

В підготовчому засіданні 13.01.2022 судом було відмовлено в задоволенні раніше поданих представником ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" клопотань про зупинення провадження у справі та залучення третьої особи з огляду на їх безпідставність та неактуальність на день розгляду справи, втім задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом на підставі ст.183 ГПК України оголошено перерву до 10.02.2022.

10.02.2022 через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи.

Присутній у судовому засіданні 10.02.2022 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) просив задовольнити клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи, яке було подано до канцелярії суду перед початком судового засідання.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення поданого клопотання.

Судом у судовому засіданні на підставі ст.183 ГПК України було оголошено перерву до 24.02.2022.

Водночас, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

За наведених обставин, призначене на 24.02.2022 о 14:15 год. судове засідання з розгляду справи № 910/9327/19 не відбулося з об`єктивних причин, що не залежали від суду.

Згідно з указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2022 відкладено підготовче засідання без визначення дати наступного судового засідання.

Згідно з Указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

З метою виконання завдань господарського судочинства, визначених у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, та зважаючи на обставини, які свідчать про появу можливості більш безпечного здійснення правосуддя у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою його місцезнаходження, суд визнав за необхідне повідомити учасників справи про час та місце наступного судового засідання у справі, яке відбудеться 16.06.2022, про що постановив ухвалу від 17.05.2022.

15.06.2022 та 16.06.2022 через канцелярію суду від представників відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Присутні в судовому засіданні 16.06.2022 представники позивача позовні вимоги та заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Суд, розглянувши клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про їх задоволення, у зв`язку з чим відклав розгляд справи на 07.07.2022.

В судовому засіданні 07.07.2022 представник відповідача просив розглянути та задовольнити клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи, яке було подано до канцелярії суду 10.02.2022.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про призначення додаткової судово-економічної експертизи, посилаючись на безпідставність поданого клопотання та зловживання відповідачем процесуальними правами, які направлені на затягування розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/9327/19 судову економічну експертизу було призначено саме за клопотання ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", а відтак, відповідач був повністю обізнаний про поставлені на вирішення перед судовими експертами питання та не позбавлений був права вчинити дії щодо надання для проведення судової експертизи необхідних матеріалів.

Крім того, на думку суду, у справі зібрано достатньо доказів для вирішення справи по суті, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні 07.07.2022, враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки судом вирішені всі питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.08.2022.

18.08.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку зайнятістю представника в іншій справі.

Присутні в судовому засіданні 18.08.2022 представники позивача позовні вимоги та заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 відкладено судове засідання по розгляду справи по суті на 06.10.2022.

06.10.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку зайнятістю представника в іншій справі, та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/33906/21.

Присутній у судовому засіданні 06.10.2022 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) просив відмовити у задоволенні поданих перед початком судового засідання клопотань.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Водночас, згідно приписів п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач, про дату та час судового засідання відповідача повідомлено належним чином, проте вдруге подав клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на викладені вище процесуальні приписи та оскільки представник відповідача вдруге не з`явився у судове засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Клопотання представника відповідача за первісним позовом про зупинення провадження у справі залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України.

Представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог (том 5, 6, 7 (арк.121-298), 8 (арк.1-89) та заперечив проти задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 06.10.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є провайдером аеронавігаційного обслуговування, яке, зокрема, надає послуги з аеронавігаційного обслуговування (далі - АНО) польотів повітряних суден (далі - ПС) у повітряному просторі України, в свою чергу Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" відповідно до ліцензії та сертифікатів експлуатанта та льотної придатності є суб`єктом авіаційної діяльності та здійснює діяльність в сфері повітряних перевезень пасажирів та вантажу та є споживачем послуг з АНО польотів ПС, які надаються Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 2019 року надіслав на адресу відповідача рахунки разом з реєстрами польотів до них та актами здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден, а саме:

- за січень 2019 - рахунок № 16 від 12.02.2019 на суму 91 724 875,68 грн, термін сплати до 14.03.2019, термін оскарження до 15.04.2019;

- за лютий - рахунок № 46 від 13.03.2019 на суму 79 610 967,40 грн, термін сплати до 12.04.2019, термін оскарження до 13.05.2019;

- за березень - рахунок № 86 від 10.04.2019 на суму 86 520 238,16 грн, термін сплати до 10.05.2019, термін оскарження до 10.06.2019;

- за квітень - рахунок № 134 від 14.05.2019 на суму 93 753 479,69 грн, термін сплати до 13.06.2019, термін оскарження до 15.07.2019;

- за травень - рахунок № 180 від 12.06.2019 на суму 101 136 773,13 грн, термін сплати до 12.07.2019, термін оскарження до 12.08.2019;

- за червень - рахунок № 229 від 10.07.2019 на суму 100 341 643,33 грн, термін сплати до 09.08.2019, термін оскарження до 09.09.2019;

- за липень - рахунок № 276 від 12.08.2109 на суму 94 760 593,32 грн, термін сплати до 11.09.2019, термін оскарження до 11.10.2019;

- за серпень - рахунок № 324 від 11.09.2019 на суму 84 658 313,35 грн, термін сплати до 11.10.2019, термін оскарження до 11.11.2019;

- за вересень - рахунок № 376 від 10.10.2019 на суму 77 260 081,22 грн, термін сплати до 11.11.2019, термін оскарження до 09.12.2019;

- за жовтень - рахунок № 436 від 12.11.2019 на суму 69 367 311,30 грн, термін сплати до 12.12.2019, термін оскарження до 13.01.2020;

- за листопад - рахунок № 468 від 11.12.2019 на суму 54 204 639,04 грн, термін сплати до 10.01.2020, термін оскарження до 10.02.2020;

- за грудень - рахунок № 514 від 14.01.2020 на суму 47 757 788,20 грн, термін сплати до 13.02.2020, термін оскарження до 16.03.2020.

Факт надіслання на адресу відповідача вказаних рахунків на оплату, а також доданих до них реєстрів польотів та актів здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден підтверджується долученими до матеріалів справи реєстрами рекомендованих листів та рекомендованими повідомленнями про отримання поштових відправлень представником ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України".

Відповідач вказані рахунки оплатив частково та станом на 20.02.2020 (дата звернення позивача з заявою про збільшення позовних вимог) заборгованість відповідача становила 507 771 828,44 грн (т. 7, арк.с. 121-123).

При цьому, відповідач скористався правом на оскарження виставлених рахунків та надіслав на адресу позивача заперечення щодо актів здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден.

До матеріалів справи долучені заперечення відповідача відносно надісланих на його адресу актів здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден за період з січня по липень 2019 року, які в більшій своїй частині стосуються розрахунку вартісної основи аеронавігаційних послуг та застосування максимальної злітної маси повітряних суден.

Також, до матеріалів справи позивачем долучено відповіді Украероруху на заперечення ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" щодо актів здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден за період з січня по липень 2019 року.

Таким чином, не повна оплата відповідачем рахунків за надані протягом 2019 року позивачем послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден стали підставою звернення останнього з позовом (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) до суду про стягнення заборгованості в сумі 507 771 828,44 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи про те, що Украерорухом не доведено відповідність застосованих ставок плати за АНО витратам Украерорух в 2019 році, що свідчить про неможливість їх застосування для розрахунку вартості послуг з АНО, які надавалися відповідачу з січня 2019 року. Крім того, між сторонами відсутній укладений у встановленому порядку договір, який би регулював питання формування тарифів на послуги з АНО, їх перегляду, коригування, порядку розрахунків (виставлення рахунків, строків їх оскарження та оплати), порядку приймання-передачі наданих послуг та розрахунку їх вартості.

Також, відповідач звернувся до господарського суду з зустрічною позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27.05.2020), в якій просив суд: 1) зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України вчинити дії щодо відкликання як необґрунтованих рахунків № 16 від 12.02.2019, № 46 від 13.03.2019, № 86 від 10.04.2019, № 134 від 14.05.2019, № 180 від 12.06.2019, № 229 від 10.07.2019, № 276 від 12.08.2019, № 324 від 11.09.2019, № 376 від 10.10.2019, № 436 від 12.11.2019, № 468 від 11.12.2019, № 514 від 14.01.2020, виставлених Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" для оплати послуг з аеронавігаційного обслуговування за січень-грудень 2019 рік; 2) зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України вчинити дії щодо формування та виставлення Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" рахунків на оплату послуг з аеронавігаційного обслуговування за вартістю, що не перевищує витрати Украероруху на надання таких послуг.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідач зазначив, що для розрахунку вартості послуг позивачем використано дані щодо розміру одиничних ставок на маршруті та на підході до аеродрому. При цьому, Украерорух використовує розмір ставок, які є незаконними та сформовані з численними порушеннями законодавства, оскільки Украерорух не виконує своїх обов`язків щодо щорічного формування розміру плати на аеронавігаційні послуги в розмірі витрат, пов`язаних із надання таких послуг; плата за аеронавігаційне обслуговування нараховується не на рівні витрат, які необхідні для здійснення аеронавігаційного обслуговування як це встановлено ст. 36 Повітряного кодексу України, а включає в себе інші витрати та відповідний відсоток рентабельності.

Відповідач за зустрічним позовом заперечив щодо задоволення зустрічного позову, вказуючи на те, що в статті 1.3. документу Євроконтролю № 07.60.01 «Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок» передбачено розмір плати за послуги ОрПР на маршруті відображати витрати, що виникли прямо чи опосередковано у процесі надання послуг на маршруті. При цьому процес формування планової бази витрат Украероруху, як складової частини національної бази витрат, здійснюється у повній відповідності до вимог документу Європейської організації з безпеки аеронавігації «Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок», вимог документу Міжнародної організації цивільної авіації «Керівництво ІКАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування» та положень Повітряного кодексу України.

Приймаючи до уваги предмет і підстави заявлених первісного та зустрічного позовів, а також те, що до предмета доказування у справі № 910/9327/19 входять обставини стосовно відповідності нарахованої Украерорухом плати за послуги з АНО у спірний період витратам на їх надання, та наявності/відсутності підстав для перерахунку заявленої до стягнення плати, суд, який не наділений спеціальними знаннями у сфері економіки та бухгалтерського обліку, що дають можливість встановити відповідність нарахованої Украерорухом плати за послуги з АНО у спірний період витратам на їх надання та наявності/відсутності підстав для перерахунку заявленої до стягнення плати, дійшов висновку про задоволення клопотання ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" та призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі № 910/9327/19 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення судових експертів були поставлені наступні питання:

- Чи відповідає розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), який застосовувався Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у 2019 році на підставі наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 669 від 15.09.2010 та наказу Міністерства інфраструктури України № 415 від 04.06.2019, розміру одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), розрахованому відповідно до Керівництва ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (Бос.9161) та наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 1209 від 25.11.2009 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01"?

- Яким є розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), розрахований відповідно до Керівництва ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (Бос.9161) та наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 1209 від 25.11.2009 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01" на 2019 рік?

- Яка різниця між сумою плати за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), що була фактично нарахована Державним підприємством обслуговування повітряного руху для Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" за 2019 рік, та сумою плати за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) за вказаний період, визначеної із застосуванням розміру одиничних ставок плати, розрахованого відповідно до Керівництва ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (Бос.9161) та наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 1209 від 25.11.2009 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01"?

Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано Висновок експертів №13169/13170/21-71 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у господарській справі № 910/9327/19 від 18.11.2021.

Отже, за результатами проведення судової експертизи, експерти дійшли наступних висновків:

Стосовно питання № 1. Розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), який застосовувався Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у 2019 році на підставі наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 669 від 15.09.2010р. та наказу Міністерства інфраструктури України № 415 від 04.06.2019р., з урахуванням висновків, зазначених у Проекті звіту CRCO відповідає розміру одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), розрахованому відповідно до Керівництва ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (Бос. 9161) та наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 1209 від 25.11.2009 «Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01».

Стосовно питання № 2. Документально підтвердити чи визначити розрахунково за аналогією розрахунку на 2018 рік, здійснений ПрАТ «АК «МАУ», розмір одиничних ставок плати за послуги аеронавігаційного обслуговування на 2019 рік не видається за можливе, оскільки у матеріалах справи відсутній розрахунок ставки на 2019 рік, а у документах, на які є посилання в розрахунку ставок на 2018 рік, необхідна інформація наведена не у повному обсязі.

Стосовно питання № 3. Враховуючи висновки по другому питанню дослідження, розрахувати різницю між сумою плати за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), що була фактично нарахована Державним підприємством обслуговування повітряного руху для Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» за 2019 рік, та сумою плати за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) за вказаний період, визначеної із застосуванням розміру одиничних ставок плати, не видається за можливе, однак, при цьому, документально підтверджується завищення нарахованої плати за аеронавігаційне обслуговування в результаті неправильного застосування максимальної злітної маси повітряних суден Boeing 737 UR-PSZ, Boeing 737 UR-PSQ, Boeing 737 UR-PSM.

Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази та наведені учасниками справи обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 ЦК України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Оцінивши обставини спірних правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що, незважаючи на відсутність підписаного між сторонами цього спору письмового договору у формі єдиного документа, між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" виникли господарські відносини за договором надання послуг, укладеним у спрощений спосіб.

Так, незважаючи на відсутність волевиявлення до підписання письмового договору, відповідач здійснював фактичні дії щодо його виконання, а саме протягом 2019 року використовував повітряний простір України для здійснення міжнародних рейсів та рейсів по Україні, таким чином, використовуючи інформацію, надану позивачем.

За приписами статті 36 Повітряного кодексу України аеронавігаційне обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) здійснюється провайдерами аеронавігаційного обслуговування на платній основі.

Провайдер аеронавігаційного обслуговування за погодженням з уповноваженим органом з питань цивільної авіації може передавати на договірних засадах право щодо технічної експлуатації наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження юридичним особам, сертифікованим відповідно до авіаційних правил України.

Розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) встановлюється однаковим для всіх користувачів повітряного простору України і визначається відповідно до законодавства України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України. Порядок розрахунку розміру зазначеної плати, порядок її внесення та звільнення від сплати визначається відповідно до законодавства України та зобов`язань України за міжнародними договорами України.

У разі несплати боржником неоскарженого в установлений строк рахунка до нього може бути вжито заходів щодо відшкодування боргу, включаючи затримання повітряного судна та припинення обслуговування повітряних суден боржника після закінчення триденного строку з дня отримання боржником відповідного письмового попередження, а також за відсутності обґрунтованих причин продовження строків сплати боргу.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на надання таких послуг у порядку, визначеному законодавством України, стандартами та рекомендованою практикою Міжнародної організації цивільної авіації і документами Євроконтролю, а також для сплати членських внесків України до Євроконтролю. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті компенсуються витрати Євроконтролю на експлуатацію системи плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на забезпечення цього обслуговування. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому компенсуються витрати Євроконтролю на справляння цієї плати.

Отже, починаючи з 01.08.2014, плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справлялася самостійно позивачем, який є провайдером аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України.

При цьому, одиничні ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України на дату виникнення спірних правовідносин встановлювалися наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 15 вересня 2010 року № 669 «Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24 вересня 2010 року за № 844/18139.

Так, відповідно до вказаного наказу за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, пов`язане із забезпеченням організації повітряного руху на маршруті, а також на підході та в районі аеродрому стягується плата за встановленими ставками.

Ставки плати встановлюються незалежно від національної належності повітряного судна та форми власності авіакомпанії.

Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті для польоту у повітряному просторі України обчислюється за встановленою формулою.

Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті встановлюється у розмірі 45,56 євро.

Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому визначається залежно від MTOW повітряного судна, вказаної у сертифікаті експлуатанта, свідоцтві льотної придатності, інструкції з льотної експлуатації чи іншому рівноцінному офіційному документі, та одиничної ставки плати за встановленою формулою.

Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому встановлюється у розмірі 7,56 євро.

Відповідно до частини першої статті 36 Повітряного кодексу України (далі - ПК України) аеронавігаційне обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) здійснюється провайдерами аеронавігаційного обслуговування на платній основі.

Згідно з частиною другою статті 36 ПК України розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) встановлюється однаковим для всіх користувачів повітряного простору України і визначається відповідно до законодавства України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації (далі - ІСАО) і документів Євроконтролю.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України. Порядок розрахунку розміру зазначеної плати, порядок її внесення та звільнення від сплати визначається відповідно до законодавства України та зобов`язань України за міжнародними договорами України (ч. 3 ст. 36 ПК України).

Так, частиною п`ятою статті 36 ПК України передбачено, що плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на надання таких послуг у порядку, визначеному законодавством України, стандартами та рекомендованою практикою Міжнародної організації цивільної авіації і документами Євроконтролю, а також для сплати членських внесків України до Євроконтролю. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті компенсуються витрати Євроконтролю на експлуатацію системи плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті.

Відповідно до частини шостої статті 36 ПК України плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на забезпечення цього обслуговування. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому компенсуються витрати Євроконтролю на справляння цієї плати.

Згідно частини першої статті 10 Закону України "Про природні монополії" суб`єкти природних монополій зобов`язані: дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках; вести окремий бухгалтерський облік за кожним видом діяльності, що підлягає ліцензуванню; надавати органам, які регулюють їх діяльність, документи та інформацію, необхідні для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами; оприлюднювати і надавати інформацію за запитами відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про природні монополії" орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, під час регулювання цін (тарифів) на товари суб`єкта природної монополії враховує: витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств (крім витрат, визначених частиною третьою цієї статті); податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та державних цільових фондів; вартість основних засобів, амортизацію, потреби в інвестиціях, визначених у встановленому порядку; очікуваний прибуток від можливої реалізації товарів за різними цінами (тарифами); віддаленість різних груп споживачів від місця виробництва товарів; якість товарів, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; державні дотації та інші форми державної підтримки.

Згідно з пунктом 16 статті 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення" ціноутворення - процес формування та встановлення цін. Формування ціни - механізм визначення рівня ціни товару (пункт 14 статті 1 названого Закону).

Тобто, регулювання цін (тарифів) на аеронавігаційні послуги, які надає суб`єкт природної монополії - ДП "Украерорух", здійснює орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єкта природної монополії ДП "Украерорух" - Міністерство інфраструктури України.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач (Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України") звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа Державне підприємство обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною бездіяльності щодо неврегулювання цін на аеронавігаційні послуги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №640/14489/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду» від 23.12.2021, у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" відмовлено.

При цьому, адміністративним судом у справі №640/14489/19 встановлено наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №460 (далі також - Положення №460), Міністерство інфраструктури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що, поміж іншого, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного транспорту.

Пунктом 2 вказаного Положення визначено, що Мінінфраструктури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Положення №460 з поміж інших завдань Міністерства інфраструктури України є участь у межах повноважень, передбачених законом, у формуванні та забезпеченні реалізації державної тарифної політики.

Абзацом третім підпункту 36 пункту 4 Положення №460 визначено, що Мінінфраструктури відповідно до покладених на нього завдань затверджує ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі районів польотної інформації України.

Аналогічні повноваження Мінінфраструктури визначено абзацом п`ятим підпункту "б" пункту 2 Додатку "Повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг" до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)", відповідно до якого Міністерство інфраструктури України встановлює за погодженням з Міністерством економічного розвитку і торгівлі України ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України.

Відтак, повноваження щодо встановлення ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України належать Мініфраструктури.

Водночас, зі змісту положень вказаних вище законодавчих актів адміністративним судом не встановлено обов`язку Мінінфраструктури щорічно встановлювати згадані ставки.

Крім того, адміністративним судом зазначено, що 10.08.1992 Україна приєдналася до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року, яка набула чинності для України 09.09.1992 та є частиною національного законодавства України в силу положень статті 9 Конституції України.

Міжнародною організацією цивільної авіації (ICAO) надано Керівництво з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (док.9161) (далі також - Керівництво ICAO) та Політика ICAO щодо аеропортових зборів та зборів за аеронавігаційне обслуговування (док.9082).

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1209 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.02.2010 за №130/17425) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль - Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1210 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю №07.60.02" (зареєстровано в Міністестві юстиції України 04.02.2010 за № 131/17426) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль - Умови застосування системи маршрутних зборів та умови оплати.

Нормами зазначених актів міжнародного законодавства, поміж іншого, регулюється процес перегляду одиничних ставок плати за аеронавігаційне обслуговування для країн, що є безпосередніми та повноправними членами Спільної системи маршрутних зборів Євроконтролю.

Так, зокрема, за змістом пункту 4.63 Керівництва ICAO розподіл витрат, пов`язаних із наданням аеронавігаційного обслуговування, здійснюється з метою надання допомоги адміністрації організації, яка надає аеронавігаційне обслуговування, з тим, щоб вона могла уявляти собі, контролювати та визначати витрати на обслуговування з метою відшкодування таких витрат з користувачів. Розподіл витрат в обліку може здійснюватися одночасно із занесенням витрат по категоріям в загальну систему бухгалтерського обліку або може, при необхідності, здійснюватися періодично (тобто щомісячно або кожні півроку). Відповідно до пункту 7.20 Керівництва ICAO основною метою при встановленні зборів звичайно є визначення того, які збори мають стягуватись за обслуговування руху в найближчому майбутньому, яким звичайно є наступний фінансовий рік. Це вимагає проведення оцінки вартісної основи для індивідуальних зборів на наступний рік, які звичайно встановлюються, виходячи із витрат на попередній фінансовий рік.

З огляду на викладене адміністративний суд зазначив, що відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" від 26.11.2003 №1341-IV, який набрав чинності 05.01.2004, Україна приєдналася до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, проте станом на час звернення МАУ до суду з адміністративним позовом, Україна перебувала в процесі технічної інтеграції до Спільної системи маршрутних зборів (додаток 1 "Зони застосування системи плати за послуги з ОрПР на маршруті" документу Євроконтролю №07.60.02, де ОрПР - організація повітряного руху і стосовно України міститься примітка про те, що вона технічно не інтегрована).

Відтак, норми вищевказаних документів щодо щорічного перегляду тарифів набувають обов`язкової сили для України виключно після завершення процесу технічної інтеграції України до Спільної системи маршрутних зборів.

Відповідно до інформації, що міститься на сайті Мінінфраструктури за посиланням в Інтернет-мережі https://mtu.gov.ua/news/32406.html процес приєднання України до Спільної системи маршрутних зборів завершився 24.11.2020 внаслідок прийняття на засіданні Розширеного комітету Євроконтролю з питань маршрутних зборів (CRCO) рішення, яким схвалено приєднання України до Спільної системи маршрутних зборів.

У зв`язку із закінченням процесу інтеграції України до Спільної системи маршрутних зборів вищевказані норми міжнародного законодавства щодо формування плати за аеронавігаційні послуги, зокрема шляхом щорічного перерахунку ставок плати за аеронавігаційне обслуговування та встановлення актуальних ставок, стали обов`язковими для України, що у свою чергу зумовлює приведення законодавства України у відповідність до вимог цих законодавчих актів.

Отже, станом з вересня 2010 року (після видання Міністерством транспорту та зв`язку України наказу від 15.09.2010 №669 "Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден повітряному просторі України"), до вересня 2020 року (звернення МАУ до суду з адміністративним позовом) у Мінінфраструктури був відсутній законодавчо визначений обов`язок щодо щорічного врегулювання (перерахунку) плати за аеронавігаційне обслуговування з дотриманням механізму вартісної основи, передбаченого статтею 36 Повітряного кодексу України та документами ІСАО та Євроконтролю, як і у ДП "Украерорух" щодо подання до названого Міністерства відповідної інформації, необхідної для визначення та встановлення ставок плати за аеронавігаційне обслуговування.

Відповідно до положень нормативних документів Міжнародної організації цивільної авіації ("Політика ІСАО стосовно аеропортових зборів та зборів за аеронавігаційне обслуговування", Doc 9161 "Керівництво ICAO щодо економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування"), а також документів Європейської організації з безпеки аеронавігації ("Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок" введений в дію на території України наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1209 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю N 07.60.01" та "Умови застосування системи маршрутних зборів та умови оплати" введений в дію на території України наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2009 №1210 "Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю N 07.60.02") та зазначених вище положень Повітряного Кодексу України, ставки плати за аеронавігаційне обслуговування (на маршруті; на підході та в районі аеродрому) розраховуються на основі планової національної бази витрат, до складу якої входять бази витрат різних суб`єктів задіяних в процесі надання послуг з організації повітряного руху, а саме національні наглядові органи (Міністерства, авіаційні служби), провайдери аеронавігаційного обслуговування, провайдери метеорологічної та аеронавігаційної інформації, а також провайдери послуг з пошуку та рятування та інше.

Пунктом 2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548, з наступними змінами та доповненнями, визначено, що ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України встановлюються Мінінфраструктури за погодженням з Мінекономрозвитку.

На виконання повноважень із встановлення ставок плати за послуги з АНО, Міністерством транспорту та зв`язку України було прийнято наказ від 15.09.2010 № 669, яким затверджено Ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України.

Разом з тим, суд у справі №640/14489/19 вказав, що 04.06.2019, тобто ще до звернення МАУ до суду з адміністративним позовом, Мінінфраструктури видало наказ №415 "Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України", який набрав чинності 12.07.2019, відповідно до якого визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 15.09.2010 №669 "Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України", та затверджено нові ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, що свідчить про виконання Мінінфраструктури наданих йому повноважень щодо встановлення ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування та спростовує доводи МАУ про його протиправну бездіяльність.

Таким чином, судом у справі №640/14489/19 встановлено, що саме Міністерство інфраструктури України, переглядає, формує та встановлює ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України.

В свою чергу, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є виключно провайдером послуг з аеронавігаційного обслуговування, а не суб`єктом на якого покладено обов`язки щодо встановлення та зміни розміру плати за аеронавігаційне обслуговування.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №640/14489/19, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

За таких обставин, згідно до нормами міжнародного законодавства обов`язок щодо формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування та встановлення тарифів покладається на національні наглядові та регулюючі органи (в Україні ці функції виконує Міністерство інфраструктури України та Державна авіаційна служба України), а не на провайдерів аеронавігаційного обслуговування, яким є позивач.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У Висновку експертів №13169/13170/21-71 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у господарській справі № 910/9327/19 від 18.11.2021 також зазначено, що розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), який застосовувався Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у 2019 році на підставі наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 669 від 15.09.2010р. та наказу Міністерства інфраструктури України № 415 від 04.06.2019р., з урахуванням висновків, зазначених у Проекті звіту CRCO, відповідає розміру одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), розрахованому відповідно до Керівництва ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (Бос. 9161) та наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 1209 від 25.11.2009 «Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01».

Отже, приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що розрахунки розміру плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден МАУ, які були застосовані Украерорухом під час складання рахунків № 16 від 12.02.2019, № 46 від 13.03.2019, № 86 від 10.04.2019, № 134 від 14.05.2019, № 180 від 12.06.2019, № 229 від 10.07.2019, № 276 від 12.08.2019, № 324 від 11.09.2019, № 376 від 10.10.2019, № 436 від 12.11.2019, № 468 від 11.12.2019, № 514 від 14.01.2020, виставлених Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" для оплати послуг з аеронавігаційного обслуговування у період січень-грудень 2019 року, здійснені у відповідності з нормами чинного на дату їх складання законодавства України та нормами актів міжнародного законодавства.

Щодо висновку експертів відносно завищення нарахованої плати за аеронавігаційне обслуговування в результаті неправильного застосування максимальної злітної маси повітряних суден Boeing 737 UR-PSZ, Boeing 737 UR-PSQ, Boeing 737 UR-PSM, суд вважає за необхідне звернути увагу на слідуючі обставини.

Згідно з розділом GEN 4.2.4 Збірника аеронавігаційної інформації України (далі - Збірник) виставлення рахунків та стягнення плати за аеронавігаційне обслуговування здійснюється Державним підприємством обслуговування повітряного руху України відповідно до законодавства України, норм ICAO та правил Євроконтролю. Поданням заявки на виконання польотів в FIR (Flight Information Region - район польотної інформації) України користувач автоматично приймає процедури виставлення та стягнення плати за аеронавігаційне обслуговування, які діють в Україні. За польоти, які виконуються в FIR України з 01.08.2014, Украерорух виставляє рахунки та стягує плату за аеронавігаційне обслуговування з ACFT (Aircraft-повітряне судно) всіх авіакомпаній самостійно. Авіакомпанії, які виконують польоти в FIR України, зобов`язані інформувати Украерорух про парк ACFT (реєстраційний номер, тип ACFT, MTOW). Ставки та порядок розрахунку плати встановлюються такими, що діяли на день виконання польоту.

У пункті 2 статті 6 документа Євроконтролю № 07.60.02 «Умови застосування системи маршрутних зборів та умови оплати» визначено, якщо для одного повітряного судна існує кілька значень максимальної сертифікованої злітної маси, ваговий коефіцієнт визначають на основі найбільшої максимальної злітної маси, дозволеної для цього повітряного судна державою його реєстрації.

Так, позивачем до матеріалів справи долучено лист Украероруха від 10.05.2019 за №1- 18.1/2497/19, яким останній зробив запит до Євроконтролю з проханням надати інформацію щодо величин MTOW ПС, які Євроконтроль застосовує при розрахунку плати за надане аеронавігаційне обслуговування повітряних суден МАУ, а також надати інформацію, чи подавала МАУ подібні претензії до розрахованих Євроконтролем сум і чи сплачені авіакомпанією виставлені Євроконтролем рахунки.

У відповідь на вказаний запит Євроконтроль листом від 21.05.2019 №CRCO 112_19 надав роз`яснення щодо правил застосування MTOW ПС при розрахунку розміру плати за надане аеронавігаційне обслуговування. Зокрема, MTOW ПС визначається на основі значень, вказаних в Airplane Flight Manual (AFM) цих ПС. Сертифікат щодо шуму на місцевості не може застосовуватися для визначення MTOW ПС та не може бути використаний при розрахунку розміру плати за АНО. Також Євроконтроль повідомив, що у разі відсутності AFM буде використано максимальну злітну вагу найважчого відомого ПС даного типу. Окрім того, Євроконтролем було підтверджено відсутність претензій з боку МАУ щодо застосування Євроконтролем значення MTOW.

Отже, у своєму листі Євроконтроль підтвердив правильність застосування: Украерорухом MTOW повітряних суден авіакомпанії МАУ у своїх розрахунках.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з розділом GEN 4.2.4 Збірника аеронавігаційної інформації України, кінцева дата валютування, на яку платіж має бути отриманий Украерорухом, зазначається в рахунку і не повинен перевищувати 30 днів з дня виставлення рахунку.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням вказаних положень актів цивільного законодавства, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем протягом 2019 року аеронавігаційних послуг у розмірі 507 771 828,44 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені вище обставини та зібрані у справі докази, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог суд відзначає на ступне.

Приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов`язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред`явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частиною другою статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Водночас, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Крім того, позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до господарського суду з зустрічною позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27.05.2020), в якій просив суд: 1) зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України вчинити дії щодо відкликання як необґрунтованих рахунків № 16 від 12.02.2019, № 46 від 13.03.2019, № 86 від 10.04.2019, № 134 від 14.05.2019, № 180 від 12.06.2019, № 229 від 10.07.2019, № 276 від 12.08.2019, № 324 від 11.09.2019, № 376 від 10.10.2019, № 436 від 12.11.2019, № 468 від 11.12.2019, № 514 від 14.01.2020, виставлених Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" для оплати послуг з аеронавігаційного обслуговування за січень-грудень 2019 рік; 2) зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України вчинити дії щодо формування та виставлення Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" рахунків на оплату послуг з аеронавігаційного обслуговування за вартістю, що не перевищує витрати Украероруху на надання таких послуг.

Отже, із заявлених зустрічних позовних вимог вбачається, що вони не можуть виступати самостійними вимогами та входять у предмет доказування щодо правомірності визначення Украерорухом у вказаних рахунках розміру плати за надані у 2019 році аеронавігаційні послуги. При цьому, вимога про зобов`язання Державне підприємство обслуговування повітряного руху України вчинити дії щодо формування та виставлення Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" рахунків на оплату послуг з аеронавігаційного обслуговування за вартістю, що не перевищує витрати Украероруху на надання таких послуг взагалі носить абстрактний характер та на практиці взагалі не може бути виконана.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права не може призводити до захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, оскільки задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не призведе до відновлення прав позивача, а рішенням суду має вирішуватись саме питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин. Також заявлені позивачем вимоги не призводять до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги за зустрічною позовною заявою не можуть виступати самостійним предметом спору в господарському процесі, у зв`язку з чим провадження за зустрічним позовом підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Серед іншого, суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Крім того, ч. 9 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до Державне підприємство обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити дії, тому заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 25.10.2019 у справі № 910/9327/19 підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача.

Враховуючи приписи пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за зустрічним позовом може бути повернутий в разі звернення ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" із відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 129, 145, 231, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (ідентифікаційний код 14348681, юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Лисенка, 4) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (ідентифікаційний код 19477064, юридична адреса: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт) заборгованість у сумі 507 771 828 грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 672 350,00 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Провадження у справі за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" до Державне підприємство обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити дії - закрити.

5. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/9327/19.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.01.2023.

Суддя А.І. Привалов