ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/534/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш О.М.- ордер №1027343 від 21.07.2022;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен-Полісся"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс"

про стягнення 42 655,66 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен-Полісся" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" 42655,66грн, з яких: 15570,20грн основного боргу, 4841,86грн пені, 3835,53грн штрафу та 18408,07грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на невиконання відповідачем зобов`язань по договору поставки товару №3304 від 14.07.2016.

Ухвалою від 01.08.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.08.2022.

Ухвалою від 19.08.2022 відкладено розгляд справи на 23.09.2022.

Ухвалою від 23.09.2022 продовжено строк на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 та оголошено перерву до 10.10.022.

Судове засідання, яке було призначено на 10 жовтня 2022 року о 14:30, не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі у Житомирській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою від 13.10.2022 призначено судове засідання на 31.10.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/534/22, призначена на 31.10.2022 об 11:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 10.11.2022 продовжено строк розгляду справи на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 та призначено судове засідання на 29.11.2022.

Ухвалою від 29.11.2022 суд відклав розгляд справи на 15.12.2022.

09.12.2022 на адресу суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", повернулася копія ухвали від 29.11.2022, яка направлялась відповідачу за його юридичною адресою.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 77), фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що адреса відповідача не змінилась та відповідає вказаній у позовній заяві.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція неодноразово направлялась відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Крім того, суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ.

Також суд враховує, що саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Також суд враховує, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.4 ст. 252 ГПК України, перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Згідно з ч.8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки явка відповідачів в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідачів, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка відповідачів та неподання ними відзивів не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Повідомив, що має намір подати докази понесених судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рошен-Полісся" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №3304 (далі - Договір (а.с. 8-9)).

Позивач у позовній заяві вказав, що на виконання умов Договору, згідно видаткових накладних, поставив відповідачу товар на загальну суму 25570,20 грн, однак останній, в порушення умов Договору, провів лише часткову його оплату у розмірі 10000,00 грн, заборгувавши станом на час звернення до суду 15570,20 грн.

Не виконання відповідачем у повному обсязі зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 4841,86 грн пені, 3835,53 грн штрафу та 18408,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач позов за підставами пред`явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №3304 від 14.07.2016 (а.с. 8-9).

Відповідно до ч. 1ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця продовольчі товари: ТМ "Rochen" - кондитерські вироби; ТМ "Мрія" - спеції, та ін., а покупець зобов`язався прийняти товар в асортименті, кількості і по ціні, згідно накладних і оплатити його на умовах цього Договору. Накладна формується на підставі заяви покупця. Заявку покупець може надавати як в письмовій так і в усній формі. Даний договір є рамковим, а умови поставки товару і ціна товару, узгоджуються сторонами у момент узгодження заявки на поставку товару, на кожну окрему партію товару. Кожна окрема угода щодо купівлі товару, що здійснюється сторонами у межах (рамках) даного Договору оформляється сторонами формі накладної на поставку товару.

Датою поставки товару покупцю є дата прийому-передачі товару, що має вказуватися представником покупця на видатковій накладній постачальника, у випадку не зазначення повноважним представником покупця дати прийому-передачі товару датою поставки товару вважається дата видаткової накладної, згідно якої передавався товар (п. 2.7. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, розрахунки з постачальником здійснюються в безготівковій формі, шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника з зазначенням номера і дати видаткової накладної, у протилежному випадку постачальник зараховує кошти у рахунок оплати товару по накладним, поставки за якими не оплачені покупцем, у хронологічному порядку, починаючи з накладної, яка має саму ранню дату виписки. Датою виконання обов`язку покупця по оплаті товару є дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Згідно п. 3.2. Договору, покупець оплачує товар, отриманий на підставі даного Договору на умовах відстрочки платежу в строки, вказані в п. 3.3. Договору. За попередньою домовленістю сторін оплата за товар може здійснюватись на умовах передплати, про що покупець обов`язково зазначає у платіжному дорученні, згідно якого перераховує кошти постачальнику, у графі: "Призначення платежу" .

Термін відстрочки платежу за товар, поставлений покупцю на підставі даного Договору становить 21 календарний день від дати поставки товару покупцю по кожній окремій накладній (п. 3.3. Договору).

У разі недостатності суми проведеного платежу покупцем для виконання грошового зобов`язання перед постачальникому повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у порядку черговості, визначеній в ст. 534 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що згідно видаткових накладних №РП-00110426 від 28.11.2020, №РП-00112837 від 05.12.2020, №РП-00115412 від 12.12.2020, №РП-00118465 від 19.12.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 25570,20 грн.

Оскільки вищевказані накладні не містять дати прийому-передачі товару, датою поставки товару, згідно п. 2.7. Договору, є дата відповідної видаткової накладної.

Також суд встановив, що згідно з п. 3.3. Договору, відповідач зобов`язаний був провести розрахунки у наступні строки:

- за видатковою накладною №РП-00110426 від 28.11.2020 - у строк до 21.12.2020;

- за видатковою накладною №РП-00112837 від 05.12.2020 - у строк до 28.12.2020;

- за видатковою накладною №РП-00115412 від 12.12.2020 - у строк до 04.01.2021;

- за видатковою накладною №РП-00118465 від 19.12.2020 - у строк до 11.01.2021.

При цьому, суд враховує, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України), якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару виконав з порушенням визначених Договором строків, сплативши 10000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №8232 від 10.02.2021 на суму 3000,00 грн, №448 від 26.02.2021 на суму 3000,00 грн, №486 від 19.03.2021 на суму 2000,00 грн, №640 від 01.06.2021 на суму 2000,00 грн (а.с. 16-19).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи те, що доказів погашення основного боргу в заявленому розмірі станом на день розгляду справи відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення на користь позивача 15570,20 грн (25570,20 грн - 10000,00 грн) є обґрунтованими.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.2. Договору, у разі прострочення покупцем строку оплати за товар, що вказаний в п. 3.3. даного Договору, він зобов`язаний виплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми боргу, за кожен день прострочки платежу, а також у разі прострочення покупцем строку оплати товару більш ніж на двадцять календарних днів, покупець повинен додатково сплатити постачальнику штраф, у розмірі 15 відсотків від суми боргу.

За п. 6.11 Договору, нарахування пені, штрафу, договірної санкції, передбачених даним Договором, здійснюється за період з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання до м о м е н т у ф а к т и ч н о г о в и к о н а н н я такого зобов`язання стороною, яка допустила прострочення його виконання. До правовідносин, що виникають з даного договору між сторонами, у тому числі, до нарахування та стягнення пені, штрафу, договірної санкції застосовується договірна позовна давність у три роки.

Суд враховує, правову позицію, викладену, зокрема, у постанові Великої палати від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, згідно якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, одночасне застосування штрафу та пені, у разі неналежного виконання зобов`язань за договором, не суперечить вимогам закону та умовам договору.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 2-3), пеню у розмірі 4841,86 грн останній нарахував за період з 12.01.2021 по 21.07.2022 на суму боргу 15570,20 грн. Штраф у розмірі 15% від суми 25570,20 грн - що становить 3835,53 грн. (а.с. 3).

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон" здійснені позивачем розрахунки пені та штрафу, суд встановив, що визначена судом сума пені перевищує нараховану позивачем, тому до стягнення підлягають суми, заявлені у позовній заяві, а саме 4841,86 грн пені та 3835,53 грн штрафу.

Що стосується 18408,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі п. 6.7. Договору, у зв`язку з простроченням оплати більш ніж на 30 календарних днів, суд враховує таке.

Відповідно до п. 6.7. Договору, покупець зобов`язався у разі прострочення строку оплати товару більш ніж на тридцять календарних днів, що встановлені п. 3.3. даного Договору, крім пені та штрафу, сплатити договірну санкцію, у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, з а к о ж е н д е н ь т а к о г о п р о с т р о ч е н н я. Така договірна санкція починає нараховуватися з першого дня виникнення заборгованості, але на суму заборгованості, яка прострочена більш ніж на тридцять днів.

Виходячи з визначення пені (пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання), суд дійшов висновку, що договірна санкція, визначена у п. 6.8. Договору, фактично є пенею.

Разом з тим, позивачем вже було здійснено нарахування пені на підставі п. 6.2. Договору у розмірі 4841,86 грн.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, тощо.

Водночас, стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

На думку суду, наявність у договорі умов щодо стягнення з відповідача, який порушив господарське зобов`язання за договором, двох неустойок одного виду (пені), не відповідає статті 61 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю за одне й те саме господарське правопорушення.

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі (постанова Великої палати від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19).

За вказаних обставин, у стягненні 18408,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, які фактично є пенею, слід відмовити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Позивач довів суду належними та достатніми доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 15570,20 грн основного боргу, 4841,86 грн пені, 3835,53 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У стягненні 18408,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, про яку позивач заявляв в позовній заяві, то згідно ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки представник позивача у судовому засіданні 15.12.2022 заявив, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення відповідного рішення, з метою вирішення питання про судові витрат необхідно призначити судове засідання.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (10001, Житомирська область, м. Житомир, проспект Незалежності, 91/1, ід. код 34586472) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен-Полісся" (10001, м. Житомир, проспект Незалежності, 188, ід. код 37390603):

- 15570,20 грн основного боргу;

- 4841,86 грн пені;

- 3835,53 грн штрафу;

- 1410,32 грн судового збору.

3. У стягненні 18408,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовити.

4. Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 11:00 год 29.12.2022.

5. Докази для вирішення питання про судові витрати подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - до 20.12.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.12.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).