ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.12.2022 Справа№914/3316/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянувши матеріали

заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул»

про: забезпечення позову до подання позовної заяви

заявник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул», м. Київ,

особа, яка може отримати статус учасника справи: Приватне акціонерне товариство «Техенерго», м. Львів,

про: стягнення заборгованості

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» звертається до господарського суду Львівської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Техенерго» про стягнення заборгованості за договорами поставки №120719/19.12.187/2 від 12 липня 2019 року та №0806/21/21.12.204/2 від 08 червня 2021 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву передано на розгляд судді Горецькій З.В.

ТОВ «Сіті Соул» стверджує, що заборгованість Відповідача перед ТОВ «Сіті Соул» за договором поставки №120719/19.12.187/2 від 12 липня 2019 року з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних становить 34 769 348,94 грн. Заборгованість Відповідача перед ТОВ «Сіті Соул» за договором поставки №0806/21/21.12.204/2 від 08 червня 2021 року з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох процентів річних становить 23 448 924,48 грн. За наведених обставин загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем за договорами поставки №120719/19.12.187/2 від 12 липня 2019 року та №0806/21/21.12.204/2 від 08 червня 2021 року, а також нарахованими штрафними санкціями, інфляційними втратами та трьома процентами річних становить 58 218 273,42 копійки.

У прохальній частині заяви про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу Приватному акціонерному товариству «Техенерго» (ідентифікаційний код 23891483, адреса реєстрації: 79005, Львівська обл., м. Львів, просп. Шевченка, буд. 21, кв. 4) у розмірі 58 218 273 (п`ятдесят вісім мільйонів двісті вісімнадцять тисяч двісті сімдесят три) гривні 42 копійки, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті.

Особою, яка може отримати статус учасників справи, заявник вказав Приватне акціонерне товариство «Техенерго».

Частиною другою статті 136 ГПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У рішенні Конституційного суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявник стверджує, що станом на сьогодні, є ризик того, що Відповідач продовжить триваюче порушення умов договорів поставки шляхом несплати своєї заборгованості за ними навіть за умов наявності у Відповідача достатніх грошових коштів для виконання своїх зобов`язань. Така підозра ґрунтується на тому, що Відповідач не вживає жодних заходів щодо погашення наявної в нього заборгованості. Так, крайній платіж за договором поставки 2019 року був 10 січня 2022 року, а за договором поставки 2021 року - 09листопад 2021 року.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (частина перша статті 136 ГПК України).

Пунктами 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 ГПК України).

Як роз`яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (далі Постанова ВГСУ №16) питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадках невжиття заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В пункті 1 Постанови ВГСУ №16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасникамиданого судового процесу.

Позивач вважає за необхідне застосувати такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать Відповідачу.

З заяви позивача вбачається, що ПрАТ «Техенерго» за 2021 рік взяв участь та став переможцем в державних закупівлях на суму більш ніш 320 млн. грн., а за 2022 рік - близько 16 млн. грн., про що свідчить відкрита інформація з веб-сайту майданчику «Dozorro» (скріншот з сайту наявний в матеріалах заяви).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Предметом майбутньої позовної заяви, для забезпечення якої подається дана заява, є стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання Відповідачем. Підставою позову є невиконання ПрАТ «Техенерго» своїх грошових зобов`язань за договорами поставки №120719/19.12.187/2 від 12 липня 2019 року та №0806/21/21.12.204/2 від 08 червня 2021 року.

Зважаючи на той факт, що позов, за своїм змістом, є майновим, захід забезпечення у вигляді арешту грошових коштів має невід`ємний зв`язок із предметом позову та утворює ідеальну логічну послідовність захисту прав Позивача в судовому порядку.

У разі не вчинення дій, таких як накладення арешту на грошові кошти, що належать Відповідачу, є ймовірність щодо вчинення навмисних дій зі сторони Відповідача (його посадових осіб) щодо виведення коштів з рахунків Відповідача, що значно ускладнить виконання рішення по цій справі, у разі задоволення позовних вимог, та може зробити неможливим погашення заборгованості перед Позивачем.

Вжиття заходів забезпечення позову є необхідним, оскільки цим забезпечено ефективний захист прав та законних інтересів Позивача, за захистом яких Позивач звернувся до суду, та враховуючи можливе виведення або зняття коштів з рахунків Відповідача під час розгляду справи, що ускладнить або унеможливить ефективний захист прав Позивача та виконання майбутнього рішення суду. Таке забезпечення буде сприяти відновленню порушеного права Позивача.

Отже, у випадку задоволення позовної заяви Позивача до Відповідача, виконання рішення буде можливе за рахунок грошових коштів Відповідача, які в нього наявні.

До того ж, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка міститься в матеріалах справи), у Відповідача відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно, за рахунок продажу якого може бути виконано рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до ст.191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», ст. 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти, що знаходяться на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Н. проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17 від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених в даній заяві вимог щодо забезпечення позову до подання позовної заяви, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом майбутньої позовної вимоги, оскільки, такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, вважаємо накладення арешту на грошові кошти Відповідача в межах суми стягнення до вирішення спору по суті обґрунтованим та доречним, що забезпечить можливість виконання рішення суду про стягнення заборгованості Відповідача та нарахованих штрафних санкцій.

З огляду на те, що відсутні ризики спричинення збитків та/або інших витрат таким забезпеченням, суд не вживає заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул»» про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу Приватному акціонерному товариству «Техенерго» (ідентифікаційний код 23891483, адреса реєстрації: 79005, Львівська обл., м. Львів, просп. Шевченка, буд. 21, кв. 4) у розмірі 58 218 273 (п`ятдесят вісім мільйонів двісті вісімнадцять тисяч двісті сімдесят три) гривні 42 копійки, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 144 ГПК України, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову є виконавчим документом.

Дана ухвала є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвала суду може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строк і в порядку, передбачених ст. ст. 254-257 ГПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

Суддя Горецька З.В.