ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2022м. ДніпроСправа № 904/3501/22
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Огун Груп» м. Бровари

до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» м. Жовті Води

про стягнення суми боргу в розмірі 574044грн.89коп., пені в розмірі 63144грн.93коп., інфляційної складової в розмірі 103322грн.45коп.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" звернулось до Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 574044грн.89коп., пені в розмірі 63144грн.93коп., інфляційної складової в розмірі 103322грн.45коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару відповідно до договору про закупівлю товару №528/13/78П від 30.08.2021.

Позивач зазначає, що на виконання договору №528/13/78П від 30.08.2021 та специфікації №1 від 30.08.2021 позивач поставив відповідачу товар партіями в період серпень-грудень 2021 року, що підтверджується накладними №1222 від 08.10.2021, №1261 від 18.10.2021, №1511 від 08.12.2021, №1515 від 08.12.2021, №1512 від 08.12.2021 та рахунками №2172 від 25.11.2021, №1793 від 06.10.2021, №2262 від 08.12.2021.

Посилаючись на пункт 4.2 договору №528/13/78П від 30.08.2021, позивач стверджує про порушення відповідачем строків оплати вартості наданих послуг.

Позивач зазначає, що станом на 25.09.2022 у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар у розмірі 574044грн.89коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період січень 2021 року - червень 2022 року, підписаного сторонами.

На підставі пункту 7.4 договору №528/13/78П від 30.08.2021 позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 63144грн.93коп. за період з 09.02.2022 по 25.09.2022.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційну складову в розмірі 103322грн.45коп. за лютий серпень 2022 року.

В позові також зазначено, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 15000грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви в строк протягом 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення позову без руху.

На електронну адресу суду 28.10.2022 надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Вказана заява підписана електронним цифровим підписом представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи.

Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №566 ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2022 отримана відповідачем 09.11.2022, про що свідчить підпис представника відповідача на зазначеному повідомленні. Таким чином строк для надання відзиву до суду - до 24.11.2022 включно.

На адресу суду 11.11.2022 надійшов відзив відповідача, в якому відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідач зазначив, що в договорі сторони не визначили конкретний розмір пені за порушення строків оплати вартості товару.

Також відповідач послався на пункт 7.4 договору та вказав, що на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сторони узгодили інший розмір процентів, а саме 0% річних від простроченої суми.

На адресу суду 22.11.2022 надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач спростував доводи відповідача у відзиві.

Позивач наполягав на правомірності вимог про стягнення нарахованої пені на підставі положень частини 6 статті 231 Господарського кодексу України.

На адресу суду 12.12.2022 надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи підписаної сторонами видаткової накладної №1222 від 08.10.2021.

На адресу суду 19.12.2022 в надійшли письмові заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач навів свої заперечення в частині вимог щодо стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" (далі постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо збагачувальний комбінат" (далі покупець) укладений договір про закупівлю товару №528/13/78П від 30.08.2021 (далі договір).

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п.1.2 договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Постачальник зобов`язується поставити кріпильні деталі, код ДК 021:2015-4453 (болти, гвинти, гайки, шайби, шплінти) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору сума (ціна) договору, відповідно до специфікації№1 становить 2340293грн.77коп., крім того податок на додану вартість 20% - 468058грн.75коп. Загальна сума становить 2808352грн.52коп. з урахуванням ПДВ 20%.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює оплату отриманого товару за фактом його поставки протягом 60-ти календарних днів.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2, 5.4 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями в період серпень - грудень 2021року. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках підписаних працівниками покупця. Термін поставки кожної партії товару протягом 15-ти календарних днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів на адресу вказану в цьому договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця м. Жовті Води, вул. Першотравнева, 2д).

Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця.

В пункті 11.1 договору вказано, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Сторонами підписана специфікація №1 до договору, якою сторони узгодили найменування продукції, її кількість, ціну за одиницю. Загальна вартість товару дорівнює 2808352грн.52коп.

Відповідно до матеріалів справи видаткових накладних №1222 від 08.10.2021 на суму 178941грн.71коп., №1240 від 12.10.2021 на суму 3901грн.44коп., №1261 від 18.10.2021 на суму 70428грн., №1511 від 08.12.2021 на суму 548235грн.73коп., №1515 від 08.12.2021 на суму 29470грн.01коп., №1512 від 08.12.2021 на суму 1896грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 828971грн.45коп.

З огляду на положення пункту 4.2 договору та дати отримання товару, вказані відповідачем у видаткових накладних, відповідач мав сплатити отриманий товар за видатковими накладними №1222 від 08.10.2021 на суму 178941грн.71коп. до 07.12.2021включно, №1240 від 12.10.2021 на суму 3901грн.44коп. до 11.12.2021включно, №1261 від 18.10.2021 на суму 70428грн. до 20.12.2021 включно, №1511 від 08.12.2021 на суму 548235грн.73коп. до 07.02.2022включно, №1515 від 08.12.2021 на суму 29470грн.01коп. - до 13.02.2022включно, №1512 від 08.12.2021 на суму 1896грн. - до 07.02.2022включно.

Відповідач сплатив вартість отриманого товару в частині 258828грн. Сума боргу становить 574044грн.89коп.

Докази оплати відповідачем вартості поставленого товару у розмірі 574044грн.89коп. в матеріалах справи відсутні. Строк оплати вказаної суми є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 574044грн.89коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сторони в цьому договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

Посилаючись на пункт 7.4 договору та частину 6 статті 231 Господарського кодексу України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 09.02.2022 по 25.09.2022 в розмірі 63144грн.93коп.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, з огляду на таке.

Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Позивач зазначав про те, що нарахував відповідачеві пеню за період з 09.02.2022 по 25.09.2022 виходячи з обсягу простроченого зобов`язання та розміру облікової ставки Національного банку України у відповідний день прострочення в межах періоду нарахування, вважаючи, що частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання визначений саме в такому розмірі і застосування штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання передбачено пунктом 7.4 договору.

Як вже зазначено вище, пунктом 7.4 договору сторони погодили, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України.

Між тим, частина шоста статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Таким чином, умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 Господарського кодексу України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

Отже відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду №904/4156/18 від 10.12.2019.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційну складову в загальному розмірі 103322грн.45коп. за загальний період з 09.02.2022 по 25.09.2022.

Суд перевірив розрахунок інфляційної складової та не виявив порушень чинного законодавства. Тому позовні вимоги про стягнення інфляційної складової в розмірі 103322грн.45коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Огун Груп» до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення суми боргу в розмірі 574044грн.89коп., пені в розмірі 63144грн.93коп., інфляційної складової в розмірі 103322грн.45коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код: 14309787; місцезнаходження: 52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" (ідентифікаційний код: 41651136; місцезнаходження: 07403, Київська область, м. Бровари, вул. Москаленка, 16-Г, оф. 305) суму боргу в розмірі 574044грн.89коп., інфляційну складову в розмірі 103322грн.45коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 10160грн.51коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 63144грн.93коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Г. Новікова