ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 грудня 2022 року Справа № 903/705/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН», с.Жорниська, Львівська область

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка, с.Губин, Волинська область

про стягнення 1 154 973 грн. 79 коп. Суддя Шум М. С.

Секретар судового засідання Харкевич О.О.

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Встановив: В позовній заяві від 13.09.2022 ТзОВ «КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН» просить суд стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка 1 154 973, 79 грн. заборгованості в тому числі 366 036, 75 грн. основного боргу, 162 627, 30 грн. пені, 246 724, 40 грн. 30% річних, 379 585, 35 грн. штрафу, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Попередній розрахунок суми судових витрат становить 17 324, 61грн. . витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань в частині вчасної сплати коштів згідно з договором поставки №06-20К від 03.02.2020.

Ухвалою суду від 19.09.2022 позовну заяву прийнято та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на "11" жовтня 2022 р. на 11:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Шума М. С. з 06.10.2022 по 11.10.2022 у відпустці, судове засідання по справі № 903/705/22, що призначене на 11.10.2022 на 11:00 год., не відбулося, про що повідомлені сторони по справі.

Довідка помічника судді про неможливість проведення судового засідання від 11.10.2022 по справі №903/705/22 долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 14.10.2022 розгляд справи призначено на "25" жовтня 2022 р. на 14:30 год.

Ухвалою суду від 25.10.2022 повідомлено сторін про призначення підготовчого засідання по справі на "15" листопада 2022 р. на 11:50 год.

Відповідач в судове засідання 15.11.2022 уповноваженого представника не направив, відзиву щодо заявлених позовних вимог суду не надав, однак належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 15.11.2022 заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Додатково зазначив, що відповідачем сплачено на користь позивача заборгованість за поставлений товар на суму 366 036,75 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2022 суд закрив підготовче засідання, розгляд справи по суті призначив на 06.12.2022.

Представники сторін в судове засідання 06.12.2022 не з`явилися, водночас, від представника позивача на адресу суду 15.11.2022 надійшла заява з додатками, якою просить суд долучити до матеріалів справи докази оплати основної суми боргу, закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 366 036,75 грн. та повернути з державного бюджету на користь позивача суму судового збору в розмірі 5 490,55 грн .

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, не подав суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргілл Енімал Нутрішн» (надалі - Позивач/Постачальник) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Івана Франка (надалі - Відповідач/Покупець) укладено Договір поставки №06-20К (надалі - Договір), за умовами якого:

Згідно п.1.1. Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товари в т.ч., але не виключно корми, кормові добавки, премікси (далі по тексту - Товар) на умовах, зазначених в даному Договорі;

Відповідно до п.1.2. Асортимент, кількість та ціна Товару визначається у рахунку та/або у видаткових накладних;

Згідно п.2.7., Право власності на Товар переходить від Постачальника в момент підписання видаткової накладної на Товар;

Відповідно з п. 3.1. Ціна та загальна вартість партії Товару вказується у рахунку та/або у видатковій накладній;

Згідно п.3.2., Загальна вартість цього Договору визначається як сума вартості всього Товару, поставленого Постачальником Покупцю в рамках цього Договору, що зазначається у підписаних Сторонами видаткових накладних на Товар;

Відповідно до п.3.3., Розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом банківського переказу на банківський рахунок Постачальника, що зазначений у рахунках та/або видаткових накладних. Обов`язок Покупця з оплати Товару вважається виконаним в момент зарахування грошових коштів в повному обсязі на банківський рахунок Постачальника;

Згідно п.3.4., Оплата за Товар Покупцем здійснюється з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів з дати виписування видаткової накладної на Товар;

Відповідно зп.3.5., Платежі, здійснені Покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше поставлений та неоплачений Товар;

Згідно п. 8.3., У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупець сплачує суму боргу з врахуванням штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення, а також процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30% річних;

Відповідно п.11.1., Даний Договір вступає в силу з « 03.02.2020» року та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань Сторін. У разі відсутності письмової заяви однієї із Сторін про припинення Договору за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору, Договір вважається продовженим на тих самих умовах на 1 календарний рік.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку не оспорений, не розірваний та не визнаний недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов укладеного Договору, Постачальником поставлено, а Покупцем прийнято Товар відповідно до видаткових накладних на суму 930 050,00 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 13).

З матеріалів справи судом додатково встановлено, що Покупець в період з 25.12.2019 по 15.08.2022 здійснив частково оплату за поставлений товар, що підтверджується копією виписки з рахунку банку (а.с. 36).

Однак, станом на день звернення до суду у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість у розмірі 366 036,75 грн.

Разом з тим, в процесі розгляду справи відповідач оплатив основний борг за договором в розмірі 366 036,75 грн., який є предметом спору, що підтверджується наданою представником позивача копією виписки з рахунку банку (а.с.80).

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що відповідач сплатив основну суму боргу, що підтверджується відповідними доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині стягнення основного боргу 366 036,75 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача 162 627, 30 грн. пені, 246 724, 40 грн. 30% річних, 379 585, 35 грн. штрафу., суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 cт.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3,4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Згідно зі ст.220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, згідно з якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічне положення випливає з аналізу ч. 2 ст. 231 ГК України, якою закріплено можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ГК України пеня і штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими і самостійними видами юридичної відповідальності.

При цьому п. п. 8.3. Договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупець сплачує суму боргу з врахуванням штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня від суми боргу за кожний день прострочення, а також процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30% річних.

Згідно п. 8.5. Договору, пеня нараховується на весь період прострочення оплати.

У відповідності до п. 11.1 та п. 11.3 Договору, Сторонами унормовано, що Договір вступає в силу з 03.02.2020 року та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань Сторін. Закінчення строку дії або дострокове розірвання Договору не звільняє Сторони від проведення взаємних розрахунків, оплати штрафних санкцій та відшкодування збитків. Незважаючи на закінчення строку дії або розірвання Договору, штрафні санкції нараховуються до моменту належного виконання Покупцем зобов`язань з оплати за Товар.

Згідно п. 11.7 Договору, Сторонами домовлено, що строк позовної давності до вимог про оплату штрафних санкцій становить 3 (три) роки.

Перевіривши за допомогою програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" судом встановлено, що позивачем вірно нараховано пеню та штраф, а тому, позов в цій частині підлягає задоволенню, до стягнення підлягає сума пені 162 627,30 грн за період з 05.03.2020 р. по 01.09.2022 р. та 379 585,35 грн 20 % штрафу.

Щодо стягнення з відповідача 246 724,40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 % річних суд зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України в разі прострочення оплати товару за вимогою продавця покупець зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Право на нарахування та отримання процентів за користування коштами у разі їх безпідставного одержання передбачено законом. Проте, вказана стаття не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами відсилаючи кредитора та боржника з метою вирішення цього питання до договору або закону. Крім того, проценти у розумінні зазначених правових норм застосовуються тільки у випадках користування чужими, тобто залученими на певний строк, коштами за відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання або при умові про відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги.

Перевіривши розрахунок 30% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірних зобов`язань суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 246 724,40 грн..

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Закрити провадження у справі №903/705/22 в частині стягнення з Відповідача 366 036,75 грн. основної суми заборгованості .

3. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (Україна, 45726, Волинська обл., Горохівський р-н., с. Губин Перший, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН" (81083, Львівська обл, Яворівський р-н, с. Жорниська, комплекс Ямельня-1, ) 162 627, 30 грн. пені, 246 724, 40 грн. 30% річних, 379 585, 35 грн. штрафу та 11 834,06 грн. судового збору.

4. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН" (81083, Львівська обл, Яворівський р-н, с. Жорниська, комплекс Ямельня-1, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 5 490,55 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №623 від 02.09.2022р. на суму платежу 17 324,61 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

19.12.2022

Суддя М. С. Шум