ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022м. ХарківСправа № 922/1687/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ КОМПАНІЯ "КВІТЕНЬ"
до Російської Федерації
про стягнення майнової шкоди
за участю представників:

позивача Шмойлов Є. О.

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ КОМПАНІЯ "КВІТЕНЬ" з позовом до Російської Федерації та просить суд стягнути з відповідача суми нанесеної позивачу майнової шкоди у розмірі становить 183401965,68 грн, завданих незаконними бойовими діями, та видані відповідний документи для примусового стягнення суми майнової шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що основним видом діяльності Позивача згідно статуту та статистичної довідки є здавання в оренду власного та орендованого майна. Для виконання своїх статутних видів діяльності Позивач виконав усі умови, то встановлені діючим законодавством України, та збудував в 2007 році нежитлову 10-ти поверхову будівлю на вулиці Свободи (колишня Іванова), 7/9 в місті Харкові загальною площею 7085.3 кв.м. Зазначена нежитлова будівля літ. «Ж-10» також має підвал та технічний поверх. У зв`язку з бойовими діями російської федерації, надалі Відповідач, на території України, у тому числі в місті Харкові, 01.03.2022 р. по зазначеній нежитловій будівлі літ. «Ж-10», що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові був нанесений ракет ний удар. за результатом якого були порушені колони, перекриття, стіни та перегородки, фасад і фасадні елементи, віконні конструкції, двері, обладнання та комунікації тощо. 25.06.2022 року по зазначеній нежитловій будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові був нанесений ще один ракетний удар, за результатом якого були порушені стіни та перегородки, фасад і фасадні елементи, віконні конструкції, двері, обладнання, комунікації, дахова котельна тощо. З метою встановлення суми нанесеної Позивачу двома ракетними ударами шкоди Позивач звертався до Національного Наукового Центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса». За результатом дослідження Позивач отримав 01.09.2022 року висновок експерта з результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 16932/17276-17286, в якому було вказано, що після нанесених ракетних ударів процент уцілілих елементів: фундаменту (питома вага якого в елементах будівлі складає 3%) - становить 95%, стін (питома вага яких в елементах будівлі складає 21%) - 25%, перегородок (питома вага яких в елементах будівлі складає 5%) - 20%, перекриття питома вага яких в елементах будівлі складає 9%) - 50%, дах (питома вага якого в елементах будівлі складає 6%) - 25%, сходи і входи (питома вага яких в елементах будівлі складає 6%) - 80%, підлоги (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) - 65%, вікна і двері (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) - 0%, внутрішнє оздоблення (питома вага яких в елементах будівлі складає 7%) - 15% інше (питома вага яких в елементах будівлі складає 1.3%) - 0%, санітарно технічні прилади: опалення, вентиляція, водопровід, каналізація, (питома вага яких в елементах будівлі складає 9.1%) - 15%, електротехнічні прилади: електроосвітлення. радіо, телефон, ліфти (питома вага яких в елементах будівлі складає 12.6%) - 15%. Та встановлений розмір матеріальної шкоди в сумі 158 646 976 грн.

Також, позивач вказував, що у зв`язку з бойовими діями Відповідача на території Харкова Позивач не отримував орендну плату від здавання в оренду нежитлової будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові згідно договору №? 286-А/Св оренди приміщення від 15 липня 2021 року від орендаря - ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД» за період з 01.03.2022 р. по 30.09.2022 року на суму 24 698 608.94 грн.

Ухвалою суду від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 24.10.2022 о 09:45, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Засідання відкладалося з 24.10.2022 по 12.12.2022. Ухвалою від 12.12.2022 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.12.2022 р. о 10:15.

Представник позивача у судовому засіданні 26.12.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (ч. 2 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території держави відповідача регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992., прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.92.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією держави відповідача проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.22 введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку держави відповідача та введенням воєнного стану АТ "Укрпошта" з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з державою відповідача.

Відтак, у зв`язку з війною суд не здійснює повідомлення відповідача про розгляд даної справи засобами поштового зв`язку та не звертається до суду держави відповідача з судовим дорученням про вручення документів.

Відомості про судовий розгляд справи та зазначені процесуальні рішення своєчасно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, та у мережі Інтернет на офіційному сайті Судова влада України.

Також, повідомлення про місце та час розгляду справи були сформовані, підписані цифровим підписом судді на розміщені на порталі судової влади через КП «Діловодство спеціалізованого суду».

З огляду на викладене, суд вважає, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 202 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ КОМПАНІЯ «КВІТЕНЬ», яке було зареєстровано 20.02.2002 року виконавчим комітетом Харківської міської ради та основним видом діяльності якого згідно статуту та статистичної довідки є здавання в оренду власного та орендованого манна, для виконання своїх статутних видів діяльності збудував в 2007 році нежитлову 10-ти поверхову будівлю на вулиці Свободи (колишня Іванова), 7/9 в місті Харкові загальною площею 7085.3 кв.м. Зазначена нежитлова будівля літ. «Ж-10» також мас підвал та технічний поверх.

Після прийому державною комісією нежитлової будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові, виконавчий комітет Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови №2740 від 02.10.2007 року видав Позивачу свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2007 року. Зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно було зареєстровано Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про що був наданий Позивачу 10.10.2007 р. витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 16237435. реєстраційний № 20514163. зробленій запис в книзі 1 за №4733. Починаючи з моменту отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно Позивач здавав в оренду зазначену нежитлову будівлю. Основним видом прибутку Позивача з 2007 року по 01.03.2022 року був прибуток від здавання в оренду нежитлової будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові.

У зв`язку з бойовими діями російської федерації на території України, у тому числі в місті Харкові, 01.03.2022 р. по зазначеній нежитловій будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові був нанесений ракет ний удар, за результатом якого були порушені колони, перекриття, стіни та перегородки, фасад і фасадні елементи, віконні конструкції, двері, обладнання та комунікації тощо. За результатом нанесенням ракетного удару 01.03.2022 р. в нежитлову будівлю літ. «Ж-10», що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові, було відкрию кримінальне провадження №0000028.

З метою встановлення суми нанесеної Позивачу шкоди, Позивач звернувся до Національного Наукового Центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса». За результатом дослідження Позивач отримав висновок експерта з результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 9240/11753-11762, в якому було вказано, що процент уцілілих елементів: фундаменту (питома вага якого в елементах будівлі складає 3%) становить 95%, стін (питома вага яких в елементах будівлі складає 21%) 50%, перегородок (питома вага яких в елементах будівлі складає 5%) 50%, перекриття питома вага яких в елементах будівлі складає 9%) - 75%, дах (питома вага якою в елементах будівлі складає 6%) - 80%. сходи і входи (питома вага яких в елементах будівлі складає 6%) 85%, підлоги (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) - 80%, вікна і двері (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) - 0%, внутрішнє оздоблення (питома вага яких в елементах будівлі складає 7%) - 30% інше (питома вага яких в елементах будівлі складає 1.3%) 0%, санітарно - технічні прилади: опалення, вентиляція, водопровід, каналізація, (питома вага яких в елементах будівлі складає 9.1%) - 20%, електротехнічні прилади: електроосвітлення, радіо, телефон, ліфти (питома вага яких в елементах будівлі складає 12.6%) 15%. Та встановлений розмір матеріальної шкоди в сумі 119 062 261 грн.

25.06.2022 по зазначеній нежитловій будівлі літ. «Ж-10». що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові був нанесений ще один ракетний удар, за результатом якого були порушені стіни та перегородки, фасад і фасадні елементи, віконні конструкції, двері, обладнання, комунікації, дахова котельна тощо.

З метою встановлення суми нанесеної Позивачу двома ракетними ударами шкоди. Позивач ще раз був вимушений звернутися до Національного Паукового Центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса». За результатом дослідження Позивач отримав 01.09.2022 року висновок експерта з результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 16932/17276-17286. в якому було вказано, що після нанесених ракетних ударів процент уцілілих елементів: фундаменту (питома вага якого в елементах будівлі складає 3%) - становить 95%, стін (питома вага яких в елементах будівлі складає 21%) - 25%, перегородок (питома вага яких в елементах будівлі складає 5%) 20%, перекриття питома вага яких в елементах будівлі складає 9%) - 50%, дах (питома вага якого в елементах будівлі складає 6%) - 25%, сходи і входи (питома вага яких в елементах будівлі складає 6%) - 80%, підлоги (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) - 65%, вікна і двері (питома вага яких в елементах будівлі складає 11%) 0%, внутрішнє оздоблення (питома вага яких в елементах будівлі складає 7%) 15% інше (питома вага яких в елементах будівлі складає 1.3%) 0%, санітарно технічні прилади: опалення, вентиляція, водопровід, каналізація, (питома вага яких в елементах будівлі складає 9.1%) - 15%. електротехнічні прилади: електроосвітлення. радіо, телефон, ліфти (питома вага яких в елементах будівлі складає 12.6%) 15%. Та встановлений розмір матеріальної шкоди в сумі 158 646 976 грн.

Також, позивач вказував, що у зв`язку з бойовими діями Відповідача на території Харкова Позивач не отримував орендну плату від здавання в оренду нежитлової будівлі літ. «Ж-10», що розташована на вулиці Свободи. 7/9 в місті Харкові згідно договору № 286-А/Св оренди приміщення від 15 липня 2021 року від орендаря - ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД» за період з 01.03.2022 р. по 30.09.2022 року на суму 24 698 608.94 грн. Окрім того, позивач був вимушений понести додаткові витрати:

1) оплатити Науковому Національному Центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за проведення дослідження - 20 387.16 (двадцять тисяч триста вісімдесят сім грн. 16 коп.) гри.;

2) оплатити Науковому Національному Центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за проведення повторного дослідження - 10 193.58 (десять тисяч сто дев`яносто три грн. 58 коп.) грн.;

3) оплатити ФО-П Луньовій Т.В. за надання юридичних послуг 25 800.00 (двадцять п`ять тисяч вісімсот) грн.

Позивач вказував, що не звертався до Відповідача з позовом як цього вимагає частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право", що встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

В постанові від 14 квітня 2022 року по справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду визначив, що «Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету ("явно виражена відмова від імунітету на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або "відмова від імунітету, яка передбачається", коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11). так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повніє по або частково на території держави суду. Україна не є у час нішею жодної із цих Конвенцій. Однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародною права щодо визнання того. що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українською народу дії Збройних сил, політичного і військовою керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютою 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейською Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав, Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У вищезазначеної постанові Верховний суд зазначив «Верховний Суд врахував, що юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Тобто Верховний Суд виходить з того, що у разі застосування "деліктною винятку" будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом». У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні у зв`язку із припиненням йою роботи на території України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Преамбулою Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до частини третьої статті 85 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України в розумінні частини третьої статті 85 ГПК України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

В даній справі суд вбачає за можливе звернутися до принципу більшої вірогідності, до якого звертався Верховний Суд, зокрема у справах №921/319/17-г та №908/1581/17.

В даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності та з урахуванням поданих позивачем доказів надає суду можливість зробити висновок про те, що належне позивачу майно було пошкоджено саме діями військових формувань Російської Федерації та в результаті військової агресії останньої.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, зокрема, упущеної вигоди (у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України) необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; наявність збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Судом встановлено, що Позивач не отримував орендну плату від здавання в оренду нежитлової будівлі літ. «Ж-10», що розташована на вулиці Свободи, 7/9 в місті Харкові згідно договору № 286-А/Св оренди приміщення від 15 липня 2021 року від орендаря - ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД» за період з 01.03.2022 р. по 30.09.2022 року на суму 24 698 608.94 грн. Зазначений розмір недоотриманої оредної плати розраховано виходячи із розміру щомісячної орендної плати за умовами договору оренди № 286-А/Св, а тому суд визнає заявлений позивачем розрахунок розміру упущеної вигоди обґрунтованим.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач пошкодженням майна завдав позивачу збитки в розмірі 158646976,00 грн та 24698608.94 грн у формі недоотриманої орендної плати, а отже позовні вимоги щодо стягнення вказаних збитків, а також витрат на проведення експертизи в розмірі 20387.16 грн та додаткової експертизи 10193.58 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просив суд покласти на відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 25800.00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 29-06/А від 29.06.2022 та копію платіжного доручення № 254 від 06.07.2022 на суму 25800,00 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду не було надано, тому суд приймає докази позивача та покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір у цій справі підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ КОМПАНІЯ "КВІТЕНЬ" (Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ СУМСЬКА, будинок 50, ідентифікаційний код особи 31854899) збитки у розмірі 158646976,00 грн, витрати на проведення експертизи 20387.16 грн, витрати на проведення додаткової експертизи 10193.58 грн, збитки у зв`язку з недоотриманням орендної плата 24698608.94 грн та витрати на правничу допомогу 25800.00 грн.

Стягнути з Російської Федерації на користь державного бюджету України (одержувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , рахунок 0001, банк отримувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходу бюджетів 22030106) 868 350,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "27" грудня 2022 р.

Суддя Л.С. Лаврова