ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 Справа № 914/2509/22

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Бондаренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М», місто Рогатин, Івано-Франківська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс», село Дуліби, Стрийський район, Львівська область

про стягнення 83 000,00 грн.

За участю представників:

від позивачаПопель Д.М. - директор;

від відповідача не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» про стягнення 83 000,00 грн основного боргу.

Ухвалою від 17.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

22.11.2022 через систему «Електронний суд» (документ сформований в системі «Електронний суд» 18.11.2022) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 18.11.2022 (вх.№24099/22 від 22.11.2022).

Також, 22.11.2022 через систему «Електронний суд» (документ сформований в системі «Електронний суд» 19.11.2022) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 18.11.2022 (вх.№24182/22 від 22.11.2022), аналогічний тому, що був зареєстрований канцелярією суду за вх.№24099/22 від 22.11.2022.

Крім того, 22.11.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 18.11.2022 (вх.№24193/22 від 22.11.2022), аналогічний тим, що були зареєстровані канцелярією суду за вх.№24182/22 від 22.11.2022 та за вх.№24099/22 від 22.11.2022.

Так, у поданому відзиві на позовну заяву відповідач, зокрема, зазначає про те, що він ставить під сумнів видаткову накладну від 11.01.2022 на суму 83 000,00 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, суд, врахувавши ціну позову, категорію та складність справи, та зважаючи на ту обставину, що зазначена справа належала до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що справа підлягала розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, із відзиву на позовну заяву, стало відомо про наявність додаткових обставин, які підлягають дослідженню та доказуванню. Зокрема відповідач зазначає про те, що співробітники ТзОВ «Імекс Макс» не підписували видаткову накладну від 11.01.2022 року на суму 83 000,00 грн, а також про те, що ТзОВ «Імекс Макс» не видавало жодних довіреностей на отримання ТМЦ за видатковою накладною від 11.01.2022 на суму 83 000,00 грн.

Позивач до матеріалів справи долучив належним чином засвідчену копію видаткової накладної №20 від 11.01.2022 на загальну суму 83 000,00 грн. та належним чином засвідчену копію експрес-накладної №0317 від 11.01.2022.

Отже, суду необхідно було встановити відповідність наявних в матеріалах справи копії видаткової накладної №20 від 11.01.2022 та копії експрес-накладної №0317 від 11.01.2022 їх оригіналам.

Ухвалою від 28.11.2022 суд постановив призначити розгляд справи по суті на 14.12.2022 об 11:00 год. Вказаною ухвалою суд витребував у позивача оригінали додатків до позовної заяви для огляду судом.

14.12.2022 представник позивача подав до канцелярії суду клопотання (вх.№25826/22), про долучення до матеріалів справи доказів електронного листування щодо номеру накладної, якою відповідач повернув на адресу позивача підписану видаткову накладну через службу доставки «Нова пошта».

Представник позивача в судове засідання 14.12.2022 для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 14.12.2022 для розгляду справи по суті не забезпечив. Заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили. Явка представника відповідача в судове засідання 14.12.2022 не визнавалась судом обов`язковою.

Ухвала суду від 28.11.2022 про призначення розгляду справи на 14.12.2022 об 11:00 год. надсилалась відповідачу на електронні адреси відповідача та його представника, вказані у позовній заяві та у відзиві на позовну заяву, а саме: (відповідач); (представник відповідача- директор Кирєєва Олена Григорівна).

В судовому засіданні 14.12.2022 судом оглянуто оригінал видаткової накладної №20 від 11.01.2022 та оригінал експрес-накладної №0317 від 11.01.2022 та встановлено їх відповідність наявним в матеріалах справи копіям.

Суд, враховуючи достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача перешкодою для вирішення спору по суті. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не надходили.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 14.12.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що в 11.01.2022 року він поставив відповідачу товар (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) в кількості 50 000 шт. на загальну суму 83 000,00 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на момент подання позовної заяви у відповідача існує заборгованість в сумі 83 000,00 грн зі сплати основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на положення статей 526, 638, 639, 641, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 179, 181, 184, 193, 265 Господарського кодексу України, статтю 162 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема зазначив, що жодні договори між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» не укладалися.

Також, у відзиві відповідач просить прийняти до уваги те, що:

1) ТзОВ «Імекс Макс`не видавало жодних довіреностей на отримання ТМЦ завидатковою накладною від 11.01.2022 року на суму 83 000,00 грн.;

2) співробітники ТзОВ «Імекс Макс» не підписували видаткову накладну від11.01.2022 року на суму 83 000,00 грн.;

3) видаткова накладна від 11.01.2022 року на суму 83 000,00 грн, якою ТзОВ «Вімекс-М» обґрунтовує свої вимоги не містить усіх необхідних реквізитів відповідно донормативно правових актів України, а саме не зазначені реквізити ТзОВ «Імекс Макс», посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій, а от же накладна не містить даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, у видатковій накладної неміститься посилання на договір, оскільки, як вже зазначалося вище, жодного договору між ТзОВ «Імекс Макс`та ТзОВ «Вімекс-М» укладено не було.

4) ТзОВ «Вімекс-М» також не додано товаро-транспортної накладної, на підтвердження вищевказаної господарської операції.

5) Також ТзОВ «Імекс Макс`ставить під сумнів видаткову накладну від 11.01.2022 на суму 83 000,00 грн, якою ТзОВ «Вімекс-М» обґрунтовує свої вимоги, та просить господарський суд Львівської області витребувати у ТзОВ «Вімекс-М» оригінал цієї накладної за для ознайомлення з цим оригіналом представника ТзОВ «Імекс Макс» та результатами ознайомлення ТзОВ «Імекс Макс» заявить усправі клопотання про призначення відповідних експертиз щодо цієї накладної.

6) ТзОВ «Імекс Макс`просить господарський суд Львівської області звернути увагу, що відповідно до діючих нормативно - правових актів України печатка юридичної особи виготовляється без жодних спеціальних дозволів, а от же може бути виготовлена без участі представників цієї юридичної особи, підприємствами, що здійснюють відповідну діяльність на замовлення будь-якої особи, а от же відтиск печатки не може бути доказом здійснення юридичною особою господарської операції. ТзОВ «Імекс Макс`заявляє, що не ставило свою печатку на видаткової накладної, якою ТзОВ«Вімекс-М» обґрунтовує свої вимоги.

7) ТзОВ «Імекс Макс`заявляє, що не використовували товари зазначені у видатковій накладній від 11.01.2022 на суму 83 000,00 грн у своїй господарській діяльності.

8) До позовної заяви не додано товаро-транспортних накладних, на підтвердження отримання ТзОВ «Імекс Макс» товарів зазначених у видаткової накладній від11.01.2022 на суму 83 000,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини встановлені судом.

11.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» товар (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) в кількості 50 000 шт. на загальну суму 83 000,00 грн, згідно наявної в матеріалах справи видаткової накладної №20 від 11.01.2022, яка підписана уповноваженими представниками сторін у справі та скріплена печатками.

Крім того, на підтвердження факту поставки відповідачу товару (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) позивач надав експрес-накладну №0317 від 11.01.2022, оскільки поставка здійснювалась через службу доставки «Нова пошта».

Товар (продукцію) прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість в сумі 83 000,00 грн зі сплати основного боргу.

Позивач звертався до відповідача із претензією №1б/н від 24.08.2022, яку надсилав відповідачу на дві адреси, а саме:

- поштову адресу за якою раніше був зареєстрований відповідач: 61201, Харківська область, місто Харків, Шевченківський район, проспект Перемоги, будинок 50 Е;

- юридичну адресу: 82434, Львівська область, Стрийський район, село Дуліби, Грабовецько-Дулібська ТГ, вулиця Шевченка, будинок 1 Б.

Проте, відповідач залишив дані претензії без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за поставлений товар (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм), позивач просить стягнути з відповідача 83 000,00 грн основного боргу.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Враховуючи положення статті 205 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України, між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень товарів.

До спірних правовідносин застосовуються положення чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поставка товару була здійснена без попередньої оплати, отже застосуванню підлягає порядок оплати визначений частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України.

Факт продажу та поставки позивачем відповідачу товару (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) 11.01.2022 на загальну суму 83 000,00 грн підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №20 від 11.01.2022, яка підписана представниками сторін у справі та скріплена печатками. сторін у справі.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

З приводу твердження відповідача про те, що видаткова накладна не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не є належним доказам передачі товару від ТзОВ «Вімекс-М» та прийняття його ТзОВ «Імекс Макс», суд зазначає наступне.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на накладній та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на накладні, суд має дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Водночас матеріали справи не містять доказів, наданих відповідачем в порядку частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про втрату, підробку чи інше незаконне заволодіння та використання третіми особами, всупереч волі відповідача, печатки підприємства та проставлення відтиску від імені відповідача на накладних, у тому числі не доведено факт звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу вказаного.

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цією накладною. Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17.

Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З матеріалів справи вбачається, що видаткова накладна згідно якої виник борг, містить відомості про її номер та дату складання, інформацію про сторони господарської операції, найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю товару, загальну вартість відпущеного товару без ПДВ, суму ПДВ та вартість товару з ПДВ.

Твердження відповідача про те, що ТзОВ «Вімекс-М» не додано товаро-транспортної накладної, на підтвердження вищевказаної господарської операції, спростовуються наданою позивачем експрес-накладною №0317 від 11.01.2022. Вказана експрес-накладна містить, зокрема, відомості про вантаж - розпилювачі, вагу товару - 376,2 кг (об`ємна) та кількість місць - 20. Поставка проводилась через службу доставки «Нова пошта», що пояснює відсутність саме товар-транспортної накладної.

Позивач разом із товаром надав відповідачу для підписання видаткову накладну №20 від 11.01.2022, яку останній після підписання повернув позивачу через службу доставки «Нова пошта», накладна № 0192, про що вказано у електронному листуванні між представниками сторін.

Заперечуючи підпис на накладній, відповідач не надав доказів того, що вказаний підпис не належать директору/співробітникам ТзОВ «Імекс Макс», не скористався правом на подання висновку експерта, складеного на його замовлення на підставі частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України.

Отже відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за поставлений йому товар (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) не провів. Відтак станом на дату прийняття судом рішення у відповідача існує борг за поставлений товар на загальну суму 83 000,00 грн.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач звертався до відповідача із претензією №1б/н від 24.08.2022, яку надсилав відповідачу на дві адреси, а саме:

- поштову адресу за якою раніше був зареєстрований відповідач: 61201, Харківська область, місто Харків, Шевченківський район, проспект Перемоги, будинок 50 Е;

- юридичну адресу: 82434, Львівська область, Стрийський район, село Дуліби, Грабовецько-Дулібська ТГ, вулиця Шевченка, будинок 1 Б.

Факт надіслання вказаних претензій підтверджується наявними в матеріалах справи: копією списку форми 103А від 24.08.2022; копіями описів про вкладення у цінні листи від 24.08.2022 (штрихкодові ідентифікатори 288 та 389) на зазначені вище адреси та копіями поштових квитанції від 24.08.2022.

Проте, відповідач залишив дані претензії без відповіді та задоволення.

Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт поставки та наявність заборгованості у відповідача.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення боргу в сумі 83 000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» подана до Господарського суду Львівської області у 2022 році.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», з 1 січня 2022 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 2 481,00 грн. Відтак, за подання до суду позовної заяви позивачу необхідно було сплатити 2 481,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 530,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14 від 28.09.2022.

Відтак, позивачем сплачено судового збору в більшому розмірі на 49,62 грн, ніж встановлено законом.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, 49,62 грн судового збору підлягатимуть поверненню позивачеві з підстави внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, у випадку подання позивачем до суду відповідного клопотання про повернення судового збору.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс»(82434, Львівська область, Стрийський район, село Дуліби, Грабовецько-Дулібська ТГ, вулиця Шевченка, будинок 1 Б; ідентифікаційний код юридичної особи 42831345) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» (77000, Івано-Франківська область, Рогатинський район, місто Рогатин, вулиця Галицька, будинок 4Г; ідентифікаційний код юридичної особи 36909046) 83 000,00 грн основного боргу та 2 481,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повний текст рішення

складено 19.12.2022

Суддя Сухович Ю.О.