ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1007/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ляхевича Ігоря Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Созвєздіє"

про стягнення 87016,52 грн,

Фізична особа-підприємець Ляхевич Ігор Миколайович звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Созвєздіє" 242042,00 рублів РФ (87016,52грн) та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, отриманого за договором поставки №П-2401-1 від 24.01.2020.

Ухвалою від 15.09.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2020 (резервна дата 14.04.2022 о 14:30).

Ухвалою суду від 22.09.2021 суд виправив описку у п. 3 резолютивної частини ухвали суду від 15.09.2021, виклавши його в наступній редакції: "Підготовче засідання призначити на "02" грудня 2021р. о 14:30 (Резервна дата 14.04.2022 о 14:30) ...".

Оскільки на дату судового засідання докази про вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі від 15.09.2022 не повернулись, ухвалою суду від 02.12.2021, з урахуванням ухвали від 11.04.2022, провадження у справі №906/1007/21 суд ухвалив зупинити до резервної дати призначеного судового засідання - 14.04.2022 о 14:30 .

Ухвалою від 14.04.2022 суд поновив провадження у справі, закрив підготовче провадження, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 13.09.2022 о 14:30, визначив резервні дати 14.12.2022 о 14:30 та 11.01.2023 о 14:30. Також вказаною ухвалою суд зупинив провадження у справі до дати судового засідання, з урахуванням визначених резервних дат.

13.05.2022 на адресу суду, з відміткою відділення поштового зв`язку "Країна агресор", повернулися без вручення адресату, направлені до Арбітражного суду Ростовської області для вручення відповідачу, копії ухвали Господарського суду Житомирської області від 14.04.2022 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, перекладені на російську мову (з нотаріальним засвідченням вірності перекладу).

Згідно з ч.1 ст.15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 p., чинної для України з 01.12.2001 (далі - Конвенція), судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлено особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту.

У випадку, передбаченому ч.2 ст.15 Конвенції, суд може постановити рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Враховуючи, що з дати направлення ухвали господарського суду Житомирської області від 14.04.2022 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті станом на 12.09.2022 сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який перевищує шість місяців, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 2ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, однак за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 між ФОП Ляхевич Ігорем Миколайовичем (позивач, продавець) та ТОВ "Созвездие" (покупець, відповідач) укладено Договір №П-2401-1 (далі - Договір (а.с. 5-7)), згідно якого продавець зобов`язався здійснити поставку, а покупець - оплатити та прийняти товар (камінь), номенклатура, асортимент, ціна та вартість якого зазначаються у відповідних специфікаціях.

За п. 2.1. Договору, валюта останнього - рублі РФ. Загальна сума Договору складає 2950000 (два мільйони дев`ятсот п`ятдесят тисяч) рублів РФ.

Позивач стверджує, що на виконання умов зазначеного Договору здійснив поставку партії товару на суму 242042,00 рублів РФ, що підтверджується вантажною митною декларацією UA100540/2020/164449 від 08.09.2020 та міжнародною товарно-транспортною накладною серії А№093937.

Пояснив, що листом відповідача від 08.12.2020 підтверджується, що вказаний товар був отриманий останнім, проте відповідач просив ще на 60 днів збільшити відстрочку платежу.

Оскільки відповідач заборгованість не погасив, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст. 526, 530, 610, 692 Цивільного кодексу України, ст. 32, 38 ЗУ "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Матеріали справи не містять відзиву чи будь-якої іншої заяви відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №П-2401-1 від 24.01.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Наявними в матеріалах справи вантажно-митною декларацією №UA100540/2020/164449 від 08.09.2020 та міжнародною-товарно-транспортною накладною серії 093937 (а.с. 8-10) підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 242042,00 рублів РФ.

За умовами п. 3.2. Договору, оплата товару здійснюється на підставі специфікації прямим банківським переказом на рахунок постачальника. Згідно специфікації №6 від 08.09.2020, сторони погодили відстрочення платежу до 90 календарних днів з моменту відправки (а.с. 12).

Проте, відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару на день вирішення спору у повному обсязі не виконав, доказів погашення заборгованості у сумі 242042,00 рублів РФ (87016,52 грн за курсом НБУ) суду не надав, наведені позивачем обставини не спростував.

Суд бере до уваги, що у листі від 08.12.2020 відповідач підтвердив отримання товару (каменю) згідно Договору на суму 242042,00 рублів РФ та просив додатково, на 60 днів збільшити відстрочку платежу (а.с.14).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За периписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач довів суду належними та достатніми доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 242042,00 рублів РФ (87016,52 грн за курсом НБУ) заборгованості є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, резолютивна частина рішення не оголошувалась. При цьому, судом враховано постанови Верховного Суду від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11 та №761/38266/14 від 30.09.2022.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Созвєздіє" (КПП 615401001, ІПН , ОГРН 267, пер. Антона Глушко, буд.19, оф. 404, м. Таганрог, Ростовська обл., Російська Федерація, 347900) на користь Фізичної особи-підприємця Ляхевича Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ):

- 242042,00 рублі РФ (що еквівалентно 87016,52 грн за курсом НБУ);

- 2270,00 грн (що еквівалентно 6314,15 рублі РФ за курсом НБУ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.01.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи; 2,3 - сторонам (рек.)