ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2022 р. Справа№ 910/10440/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Фелді О.В.

від відповідача : Ратич Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 (повний текст рішення складено 04.07.2022)

у справі №910/10440/21 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ"

до відповідача Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність"

про стягнення 4 850 042,19 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 стягнуто з Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 160 620,32 грн. Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 32,62 грн залишено за позивачем.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що приймаючи до уваги відсутність обґрунтованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи сукупність доказів щодо витраченого адвокатом часу на підготовку позову, письмових пояснень та матеріалів до судового засідання, участь адвоката у судових засіданнях, характер спірних правовідносин у справі, ціну позову, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 160 652,94 грн. є доказово обґрунтованими та підлягають розподілу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Територіальна організація політичної партії "Європейська солідарність" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/10440/21 частково в частині задоволення вимог позивача, ухалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 160 620,32 грн.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції при винесені рішення фактично не досліджено, чи були фактично понесені витрати, чи була їх сума обґрунтованою та не здійснена оцінка рівня витрат на професійну правничу допомогу.

Також апелянт стверджує, сума судових витрат на правничу допомогу є завищеною, неспіврозмірною та такою, що не відповідає критеріям розумності, що суперечить принципу розумності, тому суд повинен був відмовити позивачу у відшкодуванні відповідних судових витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу поданого 26.09.2022, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/10440/21 без змін.

Позивач у відзиві зазначив, що суд першої інстанції правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу адвоката подано усі необхідні первинні документи, що підтверджують розмір таких витрат та докази її сплати. У позовній заяві зазначено, що судові витрати позивача складають також суми витрат на правову допомогу, які можуть уточнюватися в порядку передбаченому ГПК України.

Позивач вказує, що відповідач не подавав до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та обґрунтованих заперечень проти їх розміру.

Також позивач заперечує проти доводів апелянта, що справа не є складною, оскільки вказана справа не є типовою справою про стягення орендної плати за договором оренди з підстав, що об`єднує два договори оренди, містить нетипові умови щодо сплати орендної плати та заперечення апелянта згідно з ч.6 ст. 762 ЦК України. Обсяг матеріалів даної справи та доказів поданих обома сторонами є значним. Отже, вважає витрати на правничу допомогу адвоката понесені у даній справі були необхідними, розумними, співмірними зі складністю справи та часом витратим адвокатом.

Позивач зазначає, що вартість витрат на правову допомогу у даній спраі є договірною, витрати стягнуті оскаржуваним додатковим рішенням понесені позивачем, до матеріалів справи долучено достатній обсяг первинних документів, що підтверджують виникнення у позивача відповідних витрат та їх сплату на користь Адвокатського об?єднання «ЕлСіЕф».

Також позивач вказав, що відповідач не скористався своїм правом, перебаченим ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2022 справу № 910/10440/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 поновлено Територіальній організації політичної партії "Європейська солідарність" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022, відкрито апеляційне провадження та розгляд апеляційної скарги призначено 26.09.2022 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/10440/21 на 08.11.2022.

08.11.2022 судове засідання не відбулось у зв?язку із знеструмленням електромережі Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 розгляд апеляційної скарги Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/10440/21 призначено на 12.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 оголошено перерву у справі № 910/10440/21 до 21.12.2022.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.12.2022 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 21.12.2022 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/10440/21, без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" про стягнення 4 872 746,45 грн, з яких основний борг в розмірі 4 420 121,64 грн, 3% річних в розмірі 100 186,99 грн, інфляційні втрати в розмірі 248 312,86 грн, пеня в сумі 104 124,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів №к-205 від 15.10.2019 та №к-204 від 15.10.2019 оренди нежитлових приміщень в частині сплати орендних платежів за період з листопада 2019 по березень 2021.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" до Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" про стягнення 4 850 042,19 грн задовольнити частково.

Стягнуто з Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" основний борг в сумі 4 296 000 грн, пеню в розмірі 221 507,41 грн, інфляційні втрати в сумі 245 677,38 грн, 3% річних в сумі 85 872,73 грн та судовий збір в сумі 72 735,86 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 65,19 грн, інфляційних втрат в розмірі 895 грн та 3% річних в сумі 24,48 грн відмовлено. Судовий збір в сумі 14,77 грн залишено за позивачем.

09.06.2022 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" задоволено частково у сумі 160 620,32 грн. Витрати на професійну правничу допомогу у сумі 32,62 грн. залишено за позивачем.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дослідивши надані позивачем документи, дійшов до висновку про співмірність вартості наданих послуг адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та ціною позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Колегія суддів зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Крім того, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів зауважує,що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Колегія судів також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічний висновок, викладений у висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано:

- договір №45-АО/21 від 26.07.2021 про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським Об`єднанням "ЕЛ СІ ЕФ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ", за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язується надавати замовнику юридичні послуги щодо комплексного представництва інтересів замовника в Господарському суді міста Києва у справі №910/10440/21 про стягнення заборгованості по орендній платі з Територіальної організації політичної партії "Європейська солідарність";

- рахунки на оплату №149 від 26.07.2021 на суму 48 686,40 грн, №173 від 09.09.2021 на суму 56 164,92 грн, №196 від 05.10.2021 на суму 55801,62 грн;

- платіжні доручення на загальну суму 160 652,94 грн, з яких платежі не доручення №5702 від 03.08.2021 на суму 48686,40 грн, №5840 від 07.10.2021 на суму 56164,92 грн та №5922 від 12.11.2021 на суму 55801,62 грн;

- акт №ОУ-0000036 від 02.06.2022 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно змісту якого виконавцем надано, а замовником прийнято юридичні послуги щодо комплексного представництва інтересів замовника в Господарському суді міста Києва у справі №910/10440/21 про стягнення заборгованості по орендній платі з Територіальної організації політичної партії «Європейська Солідарність». Послуги включають в себе: підготовку стратегії і правової позиції у справі; підготовку позовної заяви та всіх процесуальних документів в рамках судового провадження у суді першої інстанції; представництво інтересів замовника в судових засіданнях в суді першої інстанції;

- наказ №118-К від 10.07.2019 Адвокатського Об`єднання "ЕЛ СІ ЕФ" про прийняття на роботу адвоката Фелді О.В.;

- сертифікати про підвищення кваліфікація адвоката Фелді О.В.;

- ордер на надання правової допомоги серії КВ №408105.

Таким чином, загальна вартість вказаних послуг адвоката склала 160 652,94 грн.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" доведено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 160 652,94 грн.

Як встановлено судом першої інстанції Територіальна організація політичної партії «Європейська Солідарність» із заявою про зменшення витрат на правничу допомогу не зверталася.

Представник Територіальної організації політичної партії «Європейська Солідарність» лише в апеляційній скарзі послався на завищення та неспіврозмірність сумі позовних вимог, що не відповідає критеріям розумності, що суперечить принципу розумності. Проте, у доводах апеляційної скарги не наведено аргументів, які могли би свідчити про несвімірність витрат на правову допомогу.

Колегія суддів зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Отже, Територіальною організацією політичної партії «Європейська Солідарність`не було доведено неспівмірність судових витрат на професійну правничу допомогу, вказаних у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" .

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про реальність витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи № 910/10440/21, а також відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат з наданими послугами, у зв`язку з чим, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в сумі 160 620,32 грн.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката та задовольнив вимоги позивача про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 160 620,32 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Територіальної організації політичної партії «Європейська Солідарність» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/10440/21 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/10440/21 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Територіальної організації політичної партії «Європейська Солідарність» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/10440/21 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/10440/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10440/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.12.2022.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім