РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/944/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039, e-mail: , адреса для листування: Управління забезпечення реалізації повноважень в Чернігівській області, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Конопко Олега Володимировича,

АДРЕСА_1

про стягнення 21598,11 грн.

За участю представників:

від позивача: Помаз В.В.

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення з Фізичної особи-підприємця Конопко Олега Володимировича на користь позивача до державного бюджету України 20502,74 грн. заборгованості по орендній платі та 1095,37 грн. пені за порушення строків оплати.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.11.2022, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвала суду від 03.11.2022 отримана позивачем 07.11.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №111 від 04.11.2022.

Ухвала суду від 03.11.2022, направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві (вул. Польова, 41, м. Чернігів, 14000), повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

25.11.2022 від позивача надійшло письмове клопотання б/н від 24.11.2022 про залучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 24.11.2022 прибув уповноважений представник позивача. Відповідач у судове засідання 24.11.2022 не з?явився.

Заяв про зміну місцезнаходження під час розгляду справи від відповідача, згідно з ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, не надходило.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, місцезнаходження фізичної особи-підприємця Конопко Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ): АДРЕСА_2 .

Суд у судовому засіданні 24.11.2022 постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 22.12.2022, про що позивача повідомлено під розписку, наявною в матеріалах справи, а відповідача ухвалою суду від 24.11.2022.

Ухвала суду від 24.11.2022 отримана відповідачем 29.11.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №367 від 25.11.2022.

У судове засідання 22.12.2022 прибув уповноважений представник позивача. Відповідач у судове засідання 22.12.2022 не з?явився.

Заяв та клопотань щодо суті заявлених позовних вимог від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 22.12.2022 судом підписано вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором оренди №79-19 нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.11.2019.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, позовні вимоги не оспорив.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до приписів ст.6 Закону України «Про Фонд державного майна України» (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права та діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Згідно з Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 05.01.2022 №8, Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом, у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності.

Наказами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №155-к від 07.09.2021 та №179-к-вс від 03.10.2022 затверджено Розподіл функціональних обов`язків між керівництвом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, відповідно до п.4, 4.5. яких заступнику начальника Регіонального відділення начальнику Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області делеговано право підписання (затвердження, погодження) документів за напрямком діяльності підпорядкованого структурного підрозділу, зокрема, у сфері правової роботи позовних заяв.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець Конопко Олег Володимирович (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості суб`єкта господарювання 03.12.2019, номер запису 1046500, про що внесено відповідну інформацію.

18.11.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Конопко Олегом Володимировичем (орендар) укладено Договір оренди №79-19 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі Договір) (а.с.22-24).

Відповідно до п.1.1., 1.2. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування без права передачі у суборенду та приватизації державне нерухоме майно нежитлові приміщення магазину №2 площею 93,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського,37, та перебуває на балансі Державного підприємства «Торговий дім «Сіверщина» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.08.2019 і становить за незалежною оцінкою 521 361,53 грн. (без ПДВ).

Майно передається в оренду для здійснення торгівлі продовольчими товарами без підакцизної групи.

Згідно з п.2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктами 3.1.-3.3. Договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2019 р. 3513,98 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди листопад 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад 2019 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

У відповідності до п.3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.11.2019 до 17.10.2022 включно.

Факт передачі в оренду майна підтверджується Актом приймання-передачі від 18.11.2019, підписаного сторонами (а.с.26).

У відповідності до розрахунку орендної плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДП «Торговий дім «Сіверщина», затвердженого заступником начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях 18.11.2019, орендна плата за базовий місяць оренди (жовтень 2019) становить 3513,98 грн. без ПДВ., у т.ч.: 70 % до державного бюджету в сумі 2459,79 грн. та 30% балансоутримувачу в сумі 1054,19 грн.

23.02.2022 сторонами підписано Договір про розірвання Договору оренди №79-19 від 18.11.2019 нерухомого державного майна (а.с.29).

За доводами позивача, викладеними у позові, за час дії Договору, за відповідачем перед державним бюджетом обліковується заборгованість з орендної плати у розмірі 20 502,74 грн., що підтверджується наведеним у позовній заяві розрахунком (а.с.2-3).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1095,37 грн. пені за період з 19.09.2022 по 27.10.2022.

Доказів сплати заборгованості з орендної плати та пені відповідач суду не надав, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі Договору оренди №79-19 нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.11.2019, а також його розірвання на підставі Договору про розірвання Договору оренди №79-19 від 18.11.2019 нерухомого державного майна.

Щодо заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати.

Виходячи з приписів п. 5.3. Договору, орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні Договору оренди).

Пунктом 10.2. Договору сторони погодили, що умови Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань.

Орендна плата та умови її перерахування визначено у п. 3.1.-3.3., 3.6. Договору.

У порушення вищезазначених приписів Договору та ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та у визначений Договором строк орендну плату за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року сплатив частково у розмірі 48714,55 грн., заборгованість з орендної плати по спірному Договору становить 20502,74 грн., що підтверджується зазначеним позивачем у позовній заяві розрахунком.

Відповідач зазначені обставини не спростував та не заперечив, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача до державного бюджету України 20502,74 грн. заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Позивач просить стягнути з відповідача 1095,37 грн. пені за період з 19.09.2022 по 27.10.2022, за порушення строків сплати орендної плати, згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком пені.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 по справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок: З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов?язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Сторони у п. 3.7. Договору погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, перерахування орендної плати.

За умовами п. 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Враховуючи приписи ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

З наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості з орендної плати вбачається, що позивач за період з грудня 2019 року по 23.02.2022 року включно, орендну плату вносив несвоєчасно та з порушенням приписів п.3.6. Договору. Позивачем нараховано пеню з 19.09.2022 по 27.10.2022, тобто за період, коли нарахування штрафних санкцій припинилось у відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 1095,37 грн за період з 19.09. по 27.10.2022.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача до державного бюджету України 20 502,74 грн. заборгованості з орендної плати. В частині позову про стягнення 1095,37 грн. пені відмовити.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки, спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір у розмірі 2481,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково і стягнути з Фізичної особи-підприємця Конопко Олега Володимировича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до державного бюджету України (р/р UА025739, ГУК у Черніг.обл/тг мЧернігів/22080300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37972475, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету 22080200) 20 502,74 грн боргу.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Конопко Олега Володимировича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (р/рUA0140075, ДКСУ у м. Києві, код ЄДРПОУ 43173325, МФО 820172) 2 481 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову про стягнення 1095,37 грн пені відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.12.2022.

Суддя Ю.В. Федоренко