РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/5763/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/5763/22

за позовом Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії

наук України"

до 1) Фізичної особи-підприємця Яцевського Владислава Ярославовича;

2) Державного підприємства Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія"

Національної академії наук України;

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії наук України

про визнання недійсним договору оренди майна

За участю представників сторін:

від позивача: Буджак В.В., Потьомкін В.О.

від відповідача-1: Постульга В.Є.

від відповідача-2: Юрчук М.І.

від третьої особи: Тодорович В.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Яцевського Владислава Ярославовича (надалі також - «Відповідач - 1»), Державного підприємства Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання недійсним договору оренди майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є балансоутримувачем нежитлових приміщень головного корпусу літ. "А" по вул. Академіка Лебедєва, 31 в м. Києві. Під час проведення Рахунковою палатою України аудиту ефективності управління Національною академією наук України об`єктами державної власності було встановлено, що 08.07.2019 без дозволу Національної академії наук України було укладено Договір оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України між Фізичною особою-підприємцем Яцевським В.Я. та Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України відносно передачі в оренду відповідачу-1 нежитлових приміщень головного корпусу літ. "А" по вул. Академіка Лебедєва, 31 в м. Києві. Оскільки оспорюваний договір оренди укладено з порушенням вимог законодавства, що регулює порядок укладення договорів оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України, договір оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України від 08.07.2019 підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 позовну заяву Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

19.07.2022 на адресу суду від позивача надійшли докази сплати судового збору в установлених законом порядку та розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №910/5763/22; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 15.09.2022 о 10:30 год; залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну академію наук України.

26.08.2022 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Національної академії наук України надійшли пояснення на позовну заяву та клопотання про поновлення строку на їх подання.

01.09.2022 на адресу суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнає.

13.09.2022 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника відповідача-1 надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання та відзив на позовну заяву, в якому останній просить поновити строк на подання відзиву та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Втім, підготовче засідання 15.09.2022 у справі № 910/5763/22 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Яцевському Владиславу Ярославовичу строк на подання відзиву на позовну та прийнято відзив на позовну заяву до розгляду. Підготовче засідання у справі № 910/5763/22 призначено на 13.10.2022.

26.09.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.10.2022 через канцелярію суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Присутній у підготовчому засіданні 13.10.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав та подав на виконання ухвали суду від 22.09.2022 Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.07.2022 відносно Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився.

Представники третьої особи та відповідача-2 позов підтримали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 відкладено підготовче засідання у справі на 27.10.2022 за клопотанням представника відповідача-1.

Судове засідання 27.10.2022 о 14 год. 50 хв. не відбулося, у зв`язку знеструмленням електромережі суду та виходу з ладу серверу автоматизованої системи документообігу суду, що підтверджується відповідним актом від 27.10.2022.

Представники позивача, відповідачів та третьої особи подали до суду заяви про призначення справи до розгляду по суті.

Крім того, від представника відповідача-1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2022 закрито підготовче провадження у справі № 910/5763/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.11.2022.

Присутні у судовому засідання 24.11.2022 представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві.

Представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та не доведення порушення прав позивача.

Представник відповідача-2 позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи в засідання суду не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

В судовому засіданні 24.11.2022 за клопотанням представника відповідача-1 на стадії судових дебатів було оголошено перерву до 08.12.2022.

В судовому засіданні 0812.2022 представники позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача-2 та третьої особи також підтримали позицію позивача.

Представник відповідача-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08.12.2022, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

08.07.2019 між Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Яцевським Владиславом Ярославовичем (орендар) було укладено договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В. Т. та зареєстрований в реєстрі за №793.

Згідно з пунктом 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно: нежитлові приміщення головного корпусу літ. "А", що розташовані: на першому поверсі (приміщення їдальні) №№109, 118, загальною площею 288,6 кв.м., розташоване за адресою м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, 31; на четвертому поверсі №№477, 480, 479, 478, 473, 476, 475, 474, 469, 472, 470, 471, 465. 467, 468, 466, 461, 464, 462. 463, 457, 460, 459, 458, 453, 454, 456, 455, 449, 452, 451, 450, 448, 447, 446, 445, 444, 443. 442. 441, 440, 438, 439. 437, 436, 435, 434, 433, 425, 426, 427, 428, 421, 423, 422, 424, 417, 418, 419, 420, 413, 415, 416, 414, 409, 411, 410, 412. 405, 407, 406, 408, 401, 403, 402. 404 загальною площею 337,6 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, 31.

Відповідно до п. 1.5 договору, нежитлові приміщення є власністю Держави Україна в особі НАН України на підставі свідоцтва про право власності серія та номер 19909604 та перебувають у орендодавця в оперативному управлінні на підставі розпорядження Президії НАН України від 08.12.2015 № 745 "Про закріплення об`єктів майнового комплексу Національної академії наук України" та рішення про державну реєстрацію іншого речового права від 09.12.2017 № 23930010.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір укладено строком на десять років, що діє з 08 липня 2019 року до 31 грудня 2029 року включно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказаний договір є недійсним, оскільки його укладено з порушенням вимог законодавства, яке регулювало порядок укладення договорів оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України, у зв`язку з неотриманням дозволу від Національної академії наук України. Крім того, договір укладено директором відповідача - 2 з рідним племінником відповідачем-1 в умовах реального конфлікту інтересів із наданням близькій особі можливості використання державного майна внаслідок порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». За таких підстав, просить Суд визнати недійсним договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, укладений 08.07.2019 року між Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України та Фізичною особою-підприємцем Яцевським Владиславом Ярославовичем.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач - 1 зазначав, що на момент укладення оспорюваного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оперативного управління на майно, яке є об`єктом оспорюваного договору оренди за Державним підприємством Лікувально-профілактичним комплексом "Феофанія" Національної академії наук України. Будь-якої іншої інформації, яка унеможливлювала б укладення оспорюваного договору оренди у Приватного підприємства "Здравниця Феофанія" на момент укладення договору не було.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву просив суд позов Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" задовольнити повністю, а позовні вимоги вважає обґрунтованими.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 08.07.2019 між Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Яцевським Владиславом Ярославовичем (орендар) було укладено договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В. Т. та зареєстрований в реєстрі за №793.

Згідно з пунктом 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно: нежитлові приміщення головного корпусу літ. "А", що розташовані: на першому поверсі (приміщення їдальні) №№109, 118, загальною площею 288,6 кв.м., розташоване за адресою м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, 31; на четвертому поверсі №№477, 480, 479, 478, 473, 476, 475, 474, 469, 472, 470, 471, 465. 467, 468, 466, 461, 464, 462. 463, 457, 460, 459, 458, 453, 454, 456, 455, 449, 452, 451, 450, 448, 447, 446, 445, 444, 443. 442. 441, 440, 438, 439. 437, 436, 435, 434, 433, 425, 426, 427, 428, 421, 423, 422, 424, 417, 418, 419, 420, 413, 415, 416, 414, 409, 411, 410, 412. 405, 407, 406, 408, 401, 403, 402. 404 загальною площею 337,6 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, 31.

Відповідно до п. 1.5 договору, нежитлові приміщення є власністю Держави Україна в особі НАН України на підставі свідоцтва про право власності серія та номер 19909604 та перебувають у орендодавця в оперативному управлінні на підставі розпорядження Президії НАН України від 08.12.2015 № 745 "Про закріплення об`єктів майнового комплексу Національної академії наук України" та рішення про державну реєстрацію іншого речового права від 09.12.2017 № 23930010.

Відповідно до частини 7 статті 1 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу", у віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук перебувають установи, організації, підприємства (далі - організації, що віднесені до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук) згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Згідно з Переліком об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.1999 № 226, відповідач-2 є державним підприємством, що перебуває у віданні Національної академії наук України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу", майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об`єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом..

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу", Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Судом встановлено, що Національна академія наук України є суб`єктом управління об`єктами державної власності та здійснює передбачені законодавством України повноваження з управління щодо об`єктів державної власності, які належать до її майнового комплексу.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції закону, чинній на дату укладення оспорюваного договору), відносини оренди рухомого та нерухомого майна, об`єктів майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук".

Відповідно до абзаців 7-8 частини 2 статті 3 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" Національна академія наук України виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів та нерухомого майна, що передано державою у безстрокове користування Національній академії наук України та надає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.

На час укладення оспорюваного договору оренди, порядок передачі в оренду майна Національної академії наук України було врегульовано Положенням про порядок передачі в оренду майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, затвердженого постановою Бюро Президії НАН України від 15.10.2014 № 216 (далі - Положення № 216).

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 216 установи, організації та підприємства, що віднесені до відання Національної академії наук України, на підставі дозволу НАН України можуть передавати в оренду нерухоме (незалежно від площі) та інше індивідуально визначене майно, що обліковується на їх балансах, якщо це відповідає правилам дотримання державної таємниці, пожежної безпеки, вимогам технічних та санітарних норм, не суперечить обмеженням, встановленим чинним законодавством України, та не шкодить виконанню їх основної статутної діяльності.

Пунктом 1.4 Положення № 216 визначено, що орендодавцями є Національна академія наук України, державні підприємства, установи та організації, що віднесені до відання НАН України, на балансі яких обліковується майно.

Відповідно до пункту 3.8 Положення № 216 у разі, якщо НАН України не дає згоди на укладення договору оренди орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника.

Таким чином, в силу приписів зазначених нормативно-правових актів об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України можуть бути передані в оренду установами, організаціями та підприємствами, що перебувають у віданні Національної академії наук України, лише у разі, якщо такі об`єкти обліковуються на їх балансі, тобто орендодавцями можуть виступати виключно балансоутримувачі такого майна, та виключно за наявності відповідного дозволу (згоди) Національної академії наук України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Бюро Президії НАН України від 23.05.2018 № 172, єдиний майновий комплекс Державного підприємства Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України, у тому числі головний корпус літ. "А" по вул. Академіка Лебедєва, 31 у м. Києві, передано на баланс та закріплено на праві оперативного управління за Державною установою "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України".

На виконання вказаної постанови відповідач-2 та позивач склали відповідний акт приймання-передачі, який було затверджено розпорядженням Президії НАН України від 04.09.2018 № 495.

Пунктом 2 постанови Бюро Президії НАН України від 23.05.2018 № 172 вирішено розмістити Державне підприємство Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України на площах головного корпусу літ. "А" в установленому НАН України порядку, зберігши в повному обсязі функціонування комплексу як лікувального, профілактичного та реабілітаційного закладу, що надаватиме й надалі послуги санаторно-курортного лікування співробітникам НАН України та іншим громадянам.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Положення про порядок розміщення організацій НАН України (їх структурних підрозділів) в адміністративних будинках і нежилих приміщеннях організацій, що перебувають у віданні НАН України, затвердженого постановою Бюро Президії НАН України від 16.03.2012 № 57, користувачі зобов`язані використовувати надані їм приміщення для здійснення статутної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з балансової довідки № 25 від 06.07.2022, витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі позивача № 10-15-26695 від 28.12.2018, листа №16/265-21 від 31.08.2022 Національної академії наук України, станом на дату укладання спірного договору, державне майно перебувало на балансі Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" та було закріплено за нею на праві оперативного відання.

Судом встановлено, що Державне підприємство Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України зверталося до Національної академії наук України з клопотанням №28/05/2019 від 28.05.2019 про отримання дозволу Національної академії наук України на передачу майна в оренду.

Однак, листом № 16/404-21-156 від 20.06.2019 Національна академія наук України відмовила Державному підприємству Лікувально-профілактичному комплексу "Феофанія" Національної академії наук України у задоволенні вказаного клопотання, оскільки вказане у цьому клопотанні майно було передано на баланс Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" у складі єдиного майнового комплексу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки нежитлові приміщення головного корпусу літ. "А" за адресою м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, 31 перебували на балансі й були закріплені на праві оперативного відання за Державною установою "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України", а також у зв`язку з відмовою Національною академії наук України у наданні дозволу Державному підприємству Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України на передачу майна в оренду, Суд приходить до висновку, що Відповідач - 2 не мав права укладати договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, від 08.07.2019 року, а також не був орендодавцем спірного майна за вказаним договором.

Крім того, постановою Бюро Президії НАН України від 15.10.2014 № 216 затверджено Типовий договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Однак, спірний договір не відповідає умовам, формі та змісту Типового договору оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, який затверджений вказаною постановою Бюро Президії НАН України та є нотаріально посвідченим.

Також в матеріалах справи наявний звіт Рахункової палати "Про результати аудиту ефективності управління Національною академією наук України об`єктами державної власності, що мають фінансові наслідки для державного бюджету" затвердженого рішенням Рахункової палати від 22.02.2022 № 3-1.

У вказаному звіті Рахункова палата зазначає, що аналіз акту Комісії НАН України з перевірки діяльності ДП ЛПК "Феофанія" від 24.11.2021 свідчить про порушення директором підприємства О. Демченком вимог чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності. Зокрема, директор підприємства О. Демченко, незважаючи на відсутність на балансі підприємства приміщень санаторію-профілакторію "Феофанія", усвідомлюючи неможливість для підприємства виступати орендодавцем цих приміщень, у порушення встановленого в НАН України Порядку передачі майна НАН України в оренду (без дозволу НАН України на передачу майна в оренду на тривалий строк) укладає два нотаріально засвідчені договори оренди нерухомого майна НАН України загальною площею 1002,3 кв. м. на 10 років і передав майно в користування ФОП Яцевському В. Я та ПП "Здравниця Феофанія", директором якого є Яцевський В. Я.

У висновках вказаного звіту Рахункова палата зазначила, що незважаючи на відсутність на балансі підприємства приміщень санаторію-профілакторію "Феофанія", в порушення Порядку № 150 (без дозволу НАН України на передачу майна в оренду на тривалий строк) ДП "ЛПК "Феофанія" укладено два нотаріально засвідчені договори оренди нерухомого майна НАН України загальною площею 1002,3 кв. м. на 10 років і передано майно в користування ФОП. Не підтверджено виконання підприємством у повному обсязі основного завдання - функціонування як лікувального, профілактичного та реабілітаційного закладу, що надає послуги санаторно-курортного лікування співробітникам НАН України та іншим громадянам. Безконтрольне розпорядження державним майном має ознаки корупційної схеми виведення ДП "ЛПК "Феофанія" з державного володіння інвестиційно привабливого об`єкта та потребує оцінки правоохоронних органів.

Що стосується доводів позивача на підтвердження визнання недійсним спірного договору в частині того, що договір укладено директором відповідача-2 з рідним племінником відповідачем-1 в умовах реального конфлікту інтересів із наданням близькій особі можливості використання державного майна внаслідок порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», суд зазначає, що матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження вказаних доводів.

Щодо заперечень відповдіача-1 відносно того, що за відповідачем-2, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, на момент укладення спірного договору, було зареєстровано право оперативного управління на майно, яке було передано в оренду за спірним договором.

Так, відповідачем-1 додано до відзиву на позовну заяву витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2014 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.12.2017.

Однак, суд зазначає, що вказані витяги не є належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки вони сформовані задовго до укладення спірного договору.

Водночас, суд звертає увагу відповдіача-1, що у розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію права власності" витягу від 02.04.2014 та розділі "Актуальна інформація про право власності" витягу від 14.12.2017 зазначено, що форма власності є державною, а власником майна, яке було передано в оренду за спірним договором є Держава Україна в особі Національної академії наук України, відтак, відповідач-2 у будь-якому випадку був зобов`язаний отримати погодження від Національної академії наук України на укладення спірного договору.

Щодо тверджень відповідача-1 про те, що майно, яке було передано в оренду спірним договором вилучено на потреби Збройних сил України суд зазначає, що вказана обставина не є предметом розгляду у даній справі та жодним чином не стосуються правовідносин, що потребують дослідження та доказування у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, Суд приходить до висновку, що укладення договору оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, 08.07.2019 року між Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України та Фізичною особою-підприємцем Яцевським Владиславом Ярославовичем здійснено в порушення приписів Закону України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук",Положення про порядок передачі в оренду майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, затвердженого постановою Бюро Президії НАН України від 15.10.2014 № 216, що свідчить про недодержання при укладенні Договору встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України вимог, а тому є підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" до Фізичної особи-підприємця Яцевського Владислава Ярославовича, Державного підприємства Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України про визнання недійсним договору оренди майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів порівну.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, від 08.07.2019 року, укладений між Державним підприємством Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України (03143, місто Київ, Лебєдєва Академіка, будинок 31, ідентифікаційний код юридичної особи 05540267) та Фізичною особою-підприємцем Яцевським Владиславом Ярославовичем ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яцевського Владислава Ярославовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" (03143, місто Київ, вул. Лебєдєва Академіка, будинок 37, ідентифікаційний код юридичної особи 33593908) судовий збір у розмірі 1240 грн. 50 коп.

4. Стягнути з Державного підприємства Лікувально-профілактичний комплекс "Феофанія" Національної академії наук України (03143, місто Київ, вул. Лебєдєва Академіка, будинок 31, ідентифікаційний код юридичної особи 05540267) на користь Державної установи "Інститут еволюційної екології Національної академії наук України" (03143, місто Київ, вул. Лебєдєва Академіка, будинок 37, ідентифікаційний код юридичної особи 33593908) судовий збір у розмірі 1240 грн. 50 коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.01.2023.

Суддя А.І. Привалов