РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2022Справа № 910/2526/14 (910/19561/21)
За позовом Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайович

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Естейт"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг"

3. ОСОБА_1

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЙНА ПЛЮС"

про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, витребування майна від добросовісного набувача та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в межах строку

в межах справи №910/2526/14

За заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк"

про визнання банкрутом

Суддя Яковенко А.В.

Секретар судового засідання Смігунов В.В.

Представники учасників провадження: згідно протоколу судового засідання від 28.11.2022

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/2526/14 за заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк".

Приватне акціонерне товариство "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайовича звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Естейт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг", ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, витребування майна від добросовісного набувача та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Естейт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг", ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, витребування майна від добросовісного набувача та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишено без руху; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайовича протягом десяти робочих днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: доказів доплати судового збору у розмірі 18 065,12 грн.; належним чином засвідчених в розумінні приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ "ЕЛКО ПАК" та Приватним акціонерним товариством "ІНВІКТА-МАЯК" від 31.12.2013 року, заяви ТОВ "ЕЛКО ПАК" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013 року вих. №288/5, договору №28 від 31.12.2013 року про часткове зарахування однорідних вимог, укладеного між Приватним акціонерним товариством "ІНВІКТА-МАЯК" та ТОВ "ЕЛКО ПАК" та Рішення про державну реєстрацію, індексний номер 57699394 від 16.04.2021 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна, номер запису про іпотеку № 41547950; у разі подання додаткових доказів - доказів направлення відповідних доказів іншим учасникам справи на адресу місцезнаходження, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

10.01.2022 до Господарського суду міста Києва від ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 вирішено звернутися до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації (проживання) якого є АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за формою, наведеною в додатку 3 до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207; зобов`язано Департамент реєстрації Харківської міської ради протягом п`яти днів з моменту отримання запиту суду надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації (проживання) якого є АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

05.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла довідка Департаменту реєстрації Харківської міської ради№752/0/282-22 від 23.02.2022 про реєстрацію місця проживання особи, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЙНА ПЛЮС"; підготовче засідання призначено на 08.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 відкладено підготовче засідання на 21.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 підготовче засідання відкладено на 24.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 відкладено підготовче засідання 07.11.2022 та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейна Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Естейт" підтвердження сплати 600 000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок, відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., та зареєстрований за № 389.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 закрито підготовче провадження у справі №910/25226/14 (910/19561/21); призначено справу №910/25226/14 (910/19561/21) до розгляду по суті на 28.11.2022.

В судове засідання 28.11.2022 з`явилася представник позивача, яка надала пояснення по суті спору та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Інші учасники провадження своїх повноважних представників в судове засідання 28.11.2022 не направили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно матеріалів справи, поштова кореспонденція суду направлялась на вказану адресу реєстрації відповідачів та поверталась до суду без вручення адресату (копії ухвал суду від 08.07.2022, 21.09.2022, 24.10.2022, 07.11.2022).

Зазначені ухвали суду від 08.07.2022, 21.09.2022, 24.10.2022, 07.11.2022 були опубліковані в ЄДРСР. Також інформація щодо дати та часу розгляду справи була опублікована на веб-сайті «Судова влада України». Отже судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників у справі про час та місце розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Таким чином, оскільки поштова кореспонденція суду направлялась за належною адресою реєстрації відповідачів, а також враховуючи, що вказані вище ухвали суду опубліковані в ЄДРСР, інформація щодо дати та часу розгляду справи була опублікована на веб-сайті «Судова влада України», суд дійшов висновку про те, що відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дане судове провадження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про можливість розглянути заяву ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» в межах справи №910/2526/14 по суті за відсутності відповідачів або їх представників.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України строк не скористалися.

Частинами 1 та 2 статті 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи, а також доказами, що були надані позивачем протягом усього періоду розгляду справи в суді.

В судовому засіданні 28.11.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 відбувся аукціон, за результатами якого було реалізовано майно Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» у складі цілісного майнового комплексу по лоту №100190916/1, що складався з наступного:

1) Нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу № 7, загальною площею 8049,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, проспект Московський, буд.8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності - 14314985. (далі - спірне майно)

2) Обладнання для виробництва пакувальних виробів для харчової промисловості:

- обладнання для переоснащення термоформувальної машини під інв. № 14, рік випуску: 2000 рік, матеріал: метал, стан: не придатне для використання, комплектність: не комплектне,

- штамп для формування стаканів 80 мл. під інв. № 28, рік випуску: 1999 рік, матеріал: метал; стан: не придатне для використання; комплектність: не комплектне; характеристики: встановити неможливо.

Місцезнаходження: 04073, Київська область, м. Київ, проспект Московський, буд. 8

3) право вимоги за дебіторською заборгованістю TOB «ЕЛКО ПАК» () в розмірі 99 439,65 грн.

Продаж майна банкрута відбувся за ціною 708 791, 22 грн, переможцем аукціону було визнано ТОВ "Маяк інвест холдинг", який запропонував найвищу ціну, про що складено протокол від 19.09.2016 № 100190916/1.

22.09.2016 було опубліковано оголошення № 35697 про результати проведення аукціону з продажу майна у справі № 910/2526/14.

За результатами аукціону з переможцем аукціону ТОВ «Маяк інвест холдинг" () укладено договір купівлі-продажу майна від 01.10.2016, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за № 2423.

Так, 01.10.2016 між Приватним акціонерним товариством «Інвікта Маяк», в особі ліквідатора арбітражного керуючого Степаненка Максима Михайловича (надалі - «Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк Інвест Холдинг» (надалі - «Покупець») укладено договір купівлі-продажу майна (надалі - Договір купівлі-продажу), відповідно до 1.1 Договору купівлі-продажу продавець передає, а покупець приймає у власність наступне майно ПрАТ «Інвікта-Маяк»:

1.1.1. Нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8 049,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, проспект Московський, 8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності - 14314985, з наступними характеристиками:

- тип нерухомості: нежитлова будівля;

- статус земельної ділянки: право власності (оренди) не зареєстровано. Земельна ділянка належить Київській міській раді;

- право на земельну ділянку: до Покупця не переходить;

- стан: придатний для використання;

- матеріал: бетонні блоки, плитка;

- загальна площа: 8 049,2 кв.м.

- рік побудови: 1993 рік;

- кількість поверхів: 2;

- комунікації:

Світло: так;

Газ: так;

Вода: так;

Асфальт: ні;

Телефон/інтернет: ні

Місцезнаходження: 04073, Київська область, м. Київ, проспект Московський, буд. 8.

1.1.2 Обладнання для виробництва пакувальних виробів для харчової промисловості:

- обладнання для переоснащення термоформувальної машини під інв. №14, рік випуску - 2000 р., матеріал - метал, стан - не придатне до використання, комплектність - не комплектне, місцезнаходження 04073, Київська область, м. Київ, проспект Московський, буд. 8;

- штамп для формування станків 80 мл. Під інв. №28, рік випуску - 1999 р., матеріал - метал, стан - не придатне до використання, комплектність - не комплектне, місцезнаходження 04073, Київська область, м. Київ, проспект Московський, буд. 8.

1.1.3 Право вимоги за дебіторською заборгованістю ТОВ «ЕЛКО ПАК» () в розмірі 99 439,65 грн. Договір є підставою для переходу права вимоги до покупця.

Первинні документи на підтвердження дебіторської заборгованості: акти звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ЕЛКО ПАК» та Приватним акціонерним товариством «Інвікта-Маяк» від 31.12.2013, заява ТОВ «ЕЛКО ПАК» про зарахування зустрічних одноорідних вимог від 31.12.2013 вих 288/5, договір №28 від 31.12.2013 про часткове зарахування однорідних вимог, укладений між Приватним акціонерним товариством «Інвікта-Маяк» та ТОВ «ЕЛКО ПАК», акт інвентаризації розрахунків із дебіторами і кредиторами від 08-09.03.2016, довідка до акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами від 02.07.2014.

Згідно п. 1.2 Договору купівлі-продажу майно передається покупцеві за актом приймання-передачі післі підписання Договору та повної сплати ціни за придбане майно.

Так, на виконання вимог Догвору купівлі-продажу ПрАТ «Інвікта-Маяк» за актом приймання-передачі від 01.10.2016 реалізоване майно банкрута було передано покупцю ТОВ «Маяк інвест холдинг" ().

ТОВ «Маяк інвест холдинг" було отримано свідоцтво про придбання нерухомого майна від 01.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за № 2424.

На підставі даних документів, ТОВ «Маяк інвест холдинг» 01.10.2016 р. зареєстрував право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 16765438.

В подальшому, ТОВ «Маяк інвест холдинг" на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Маяк інвест холдинг" №5 серія та номер: 1991, 1992, виданий 06.10.2017 р. видавник Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, та акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1993, 1994, виданий 06.10.2017 р. видавник Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, було внесено спірне майно до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙНА ПЛЮС» (місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Воробйова, 10, ) у якості внеску.

На підставі даних документів, ТОВ «РЕЙНА ПЛЮС» 09.10.2017 р. зареєструвало право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 22783790.

ТОВ «РЕЙНА ПЛЮС» 03.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу було відчужено спірне майно Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» (місцезнаходження: 61168, м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 14, ), який посвідчений Макушевою Н.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та зареєстрований за № 389.

На підставі даного договору документів, ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» 03.04.2018 р. зареєструвало право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 25570920.

В подальшому, ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» передав спірне майно в іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_1 , на підставі договору іпотеки від 16.04.2021, посвідченого Макушевою Н.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та зареєстрований за № 324.

На підставі Рішення про державну реєстрацію, індексний номер 57699394 від

16.04.2021 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н.В., внесла запису про іпотеку № 41547950.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020, залишеної без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 у справі №910/2526/14, визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк», проведеного 19.09.2016 року згідно лоту №/1, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний Торговий двір».

Зазначені судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/2526/14.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута), адже існування даних обставин підтверджують судові рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів.

З огляду на викладене, судом встановлено, що аукціон з продажу майна ПрАТ «Інвікта-Маяк» у складі цілісного майнового комплексу по лоту № 100190916/1, за результатом якого укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, було проведено 19.09.2016, тобто за чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Обов`язковими умовами договору купівлі-продажу майна є: відомості про майно, його склад, характеристика; ціна продажу майна; порядок і строк передачі майна покупцю; відомості про наявність або про відсутність обтяжень стосовно майна; інші умови, передбачені законодавством України.

Статтею 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що передача майна замовником аукціону і прийняття його покупцем здійснюється за передавальним актом, що підписується сторонами і оформлюється відповідно до законодавства. В акті про передання права власності на куплене нерухоме майно зазначаються: ім`я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також організатора аукціону; відомості про продане нерухоме майно; адреса веб-сторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону. Акт про передання права власності на куплене нерухоме майно разом із протоколом про проведення аукціону не пізніше трьох робочих днів після повної сплати переможцем запропонованої ним ціни передається нотаріусу, а копії акта не пізніше наступного дня разом із відомостями про нотаріуса надсилаються (вручаються) покупцю, замовнику аукціону та продавцю. За невчасне передання акта нотаріусу організатор торгів сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5 відсотка на день від ціни продажу за період прострочення. Нотаріус видає покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні в порядку, встановленому законом. Послуги нотаріуса оплачує організатор аукціону.

Частиною 3 статті 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Аналогічні норми викладені в чинному на даний час Кодексі України з процедур банкрутства (ст. 73 КУзПБ).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Частиною першою статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це, зокрема, запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland)).

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland)).

У рішенні від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статтею 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз. 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

При цьому, у разі визнання недійсними результатів торгів не можна обмежувати захист прав і законних інтересів позивача лише констатацією такої недійсності й відмовляти у задоволенні вимог про визнання недійсним акту про передання права власності, складеного за результатами таких торгів, та свідоцтва про придбання майна на аукціоні, виданого на підставі відповідного акту. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Разом з цим свідоцтво видається на підтвердження права, яке виникло внаслідок правочину. Підставою як оформлення акту про передання права власності, так і видачі спірних свідоцтв про право власності є саме правочин щодо відчуження майна на аукціоні, тобто всі подальші дії, в тому числі і видача нотаріусом свідоцтва про право власності є діями з оформлення результатів аукціону. Власник майна, переданого на торги, які в подальшому визнані недійсними, очевидно не може реалізувати своє право власності на це майно у зв`язку з існуванням документа, який посвідчує таке право власності на це майно за іншою особою. При цьому порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до статті 16 ЦК України, за частиною 3 якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Водночас законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/849/17).

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин спору ті способи захисту, про застосування яких просить ліквідатор - визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна на аукціоні - є належними та ефективними й можуть бути застосовані у сукупності.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Як вже зазначено вище, результати аукціону з продажу майна ПрАТ «Інвікта-Маяк», проведеного 19.09.2016, визнані недійсними ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 у справі № 910/2526/14.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який був чинним станом на дату проведення аукціону та укладення договору з переможцем аукціону, а також на дату визнання недійсними результатів аукціону, наслідком визнання результатів аукціону недійсними є визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.10.2016, укладеного між ПрАТ «Інвікта-Маяк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк Інвест Холдінг» за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ПрАТ «Інвікта-Мак», проведеного 19.09.2016, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за №2423.

Крім того, у зв`язку з недійсністю результатів аукціону з продажу майна Банкрута та договору від 01.10.2016, підлягає визнанню недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер №2424, виданий 01.10.2016, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Семеновою Г.В.

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Правило ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Встановлена судом недійсність Договору купівлі-продажу майна від 01.10.2016 в силу приписів зазначеної норми чинного законодавства України свідчить про відсутність правових підстав володіння ТОВ «Маяк-Інвест-Холдинг» майном, отриманим за вказаним правочином, а тому вимога ліквідатора щодо зобов`язання ТОВ «Маяк-Інвест-Холдинг» повернути таке майно, яке перебуває у володінні останнього на користь ПрАТ «Інвікта-Маяк» є обґрунтованою та правомірною.

Щодо вимоги про визнання відсутнім права вимоги відповідача 2 за дебіторською заборгованістю Товариства з обмеженою «ЕЛКО ПАК» суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1.1.3 Договору купівлі-продажу Право вимоги за дебіторською заборгованістю ТОВ «ЕЛКО ПАК» () в розмірі 99 439,65 грн. Договір є підставою для переходу права вимоги до покупця.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суб`єктивне цивільне право є мірою можливої поведінки у правовідносинах, в яких існує уповноважена і зобов`язана сторона. Суб`єктивні права встановлюються правовими нормами, їх особливістю є здатність вимагати від зобов`язаної сторони певної міри поведінки, у тому числі, з використанням примусу держави.

Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Тобто законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як «суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому».

Розмежовуючи поняття прав та інтересів, Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначив, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом». Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення в межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Одним з таких законних інтересів є інтерес до правової визначеності у відносинах у суспільстві для знання та розуміння своїх прав й обов`язків, а також передбачуваності наслідків своїх дій чи бездіяльності.

Якщо дії або бездіяльність інших осіб створюють для особи правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах із цими особами, така особа може звернутись до суду для захисту свого інтересу у правовій визначеності у відносинах із цими особами.

У даній справі позивач звернувся до суду серед іншого за захистом свого законного інтересу у правовій визначеності щодо прав і обов`язків у відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк Інвест Холдинг», а саме права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛКО ПАК» в розмірі 99 439,65 грн., яке виникло на підставі акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ЕЛКО ПАК» та Приватним акціонерним товариством «ІНВІКТА-МАЯК» від 31.12.2013 року, заява ТОВ «ЕЛКО ПАК» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013 року вих. №288/5, договір №28 від 31.12.2013 року про часткове зарахування однорідних вимог, укладений між Приватним акціонерним товариством «ІНВІКТА-МАЯК» та ТОВ «ЕЛКО ПАК», яке було предметом договору купівлі-продажу від 01.10.2016.

Як вже зазначалося, одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Норми частини другої статті 20 ГК України визначають такі способи захисту, як визнання наявності або відсутності прав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Враховуючи, встановлену судом недійсність Договору купівлі-продажу майна від 01.10.2016, застосування наслідків недійсності вказаного правочину шляхом відновлення становища та повернення у натурі майна, отриманого за недійсним договором, то вимога ліквідатора ПрАТ «Інвікта -Маяк» про визнання відсутнім права вимоги у відповідача 2, яка направлена на правову визначеність, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимог до ТОВ «Кепітал Естейт» про витребування майна суд зазначає наступне.

ТОВ «Маяк інвест холдинг» 01.10.2016 р. зареєстрував право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 16765438.

В подальшому, ТОВ «Маяк інвест холдинг" на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Маяк інвест холдинг" №5 серія та номер: 1991, 1992, виданий 06.10.2017 р. видавник Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, та акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1993, 1994, виданий 06.10.2017 р. видавник Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, було внесено спірне майно до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙНА ПЛЮС» (місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Воробйова, 10, ) у якості внеску.

На підставі даних документів, ТОВ «РЕЙНА ПЛЮС» 09.10.2017 р. зареєструвало право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 22783790.

ТОВ «РЕЙНА ПЛЮС» 03.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу було відчужено спірне майно Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» (місцезнаходження: 61168, м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 14, ), який посвідчений Макушевою Н.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та зареєстрований за № 389.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу від 03.04.2018 Продавець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейна Плюс») продав (передав у власність), а покупець купив (Товариство з обмеженою відповідальністю «Кепітал Естейт») купив (прийняв у власність) нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8049,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Московський (проспект Бандери Степана; проспект Червоних козаків), будинок 8 (вісім) - надалі предмет договору, і сплачує за них грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.2 Договору купівлі-продажу від 03.04.2018 право власності на нежитлові приміщення зареєстровано за продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №22783790, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер:2424, виданий 01.10.2016, видавник: Семенова Г.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1993, 1994, виданий 06.10.2017, видавник: Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області; протокол №5 серія та номер: 1991, 1992, виданий 06.10.2017, видавник: Калініченко А.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №119436772 від 03.04.2018.

Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу від 03.04.2018 встановлено, що продаж за згодою сторін, вчинено за суму 600 000,00 грн. з урахуванням ПДВ, які покупець зобов`язується перерахувати на рахунок продавця у строк до 17.04.2018.

На підставі даного договору, ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» 03.04.2018 р. зареєструвало право власності на нерухоме майно - номер запису про право власності 25570920.

Обраний заявником спосіб захисту (витребування майна) має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України, серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Виходячи зі змісту наведених норм, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

За змістом статті 392 ЦК України, передбачений нею спосіб захисту спрямований не на виникнення за рішенням суду права власності позивача, а на підтвердження наявного у позивача права власності, набутого раніше на законних підставах.

Право на пред`явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до системного тлумачення приписів статті 387 ЦК України у поєднанні з комплексом норм, що регулюють набуття і реалізацію права власності, передбачений цією нормою спосіб захисту права власності є матеріально-правовою вимогою власника, що на момент подання позову фактично не володіє своїм індивідуально визначеним майном, до не власника, що на момент подання позову незаконно фактично володіє цим майном, про вилучення цього майна в натурі.

Тобто, позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник індивідуально визначеного майна.

Відповідно до частини першої статті 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Тобто відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про незаконність свого володіння майном (добросовісний набувач).

Згідно статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України у разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд зазначає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 906/655/18, від 19.06.2019 у справі № 756/13683/16-ц, від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі 6-140цс14).

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Слід зазначити, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України.

Чинне законодавство України не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Суд бере до уваги, що ТОВ «Кепітал Естейт» є господарюючим суб`єктом, який здійснює підприємницьку діяльність, а тому повинно проявляти щодо власних справ більше обачливості, ніж пересічний громадянин чи некомерційна організація. З цих причин ТОВ «Кепітал Естейт» повинно було поцікавитися попередньою долею майна, яке воно набуває, зважити на те, що майно пропонується до продажу особою, яка придбала майно за результатом аукціону, проведеного в рамках провадження у справі про банкрутство, перевірити фактичну наявність/відсутність спорів щодо майна та аукціону, що є стандартною діловою практикою при придбанні будь-яких цінних активів (близькі за змістом висновки містяться в пункті 50 постанови Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 922/634/19).

Як вже зазначено вище, ТОВ «Кепітал Естейт» не було виконано вимоги ухвали суду від 24.10.2022 про надання суду доказів оплати договору купівлі-продажу від 03.04.2018 у зв`язку із чим відсутня можливість встановити факт оплатності/неоплатності зазначеного правочину, виконання обов`язку покупця щодо оплати вартості нерухомого майна, тим паче що договором передбачена оплата до 17.04.2018.

В той же час суд зауважує, що станом на дату придбання ТОВ «Кепітал Естейт» спірного нерухомого майна (03.04.2018) в Єдиному державному реєстрі судових рішень були наявні судові рішення про оскарження результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу боржника ПрАТ "Інвікта-Маяк" від 19.09.2016 щодо лоту №100190916/1 недійсними у межах справи № 910/2526/14 про банкрутство ПрАТ "Інвікта-Маяк".

Разом з тим, суд зважує і на те, що добросовісність ТОВ «Кепітал Естейт» не має істотного значення в конкретних спірних правовідносинах для визначення можливості віндикації спірного нерухомого майна.

За правилами пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно також і від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У спірних правовідносинах спірні об`єкти нерухомості були реалізовані одним лотом №100190916/1 в складі цілісного майнового комплексу ПрАТ «Інвікта-Маяк» у межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство в ході другого повторного аукціону (у т.ч. нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8 049,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Московський (проспект Бандери Степана; проспект Червоних козаків) будинок 8).

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08 підтримав зроблені раніше Судовою палатою висновки у постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 щодо того, що: після введення процедури ліквідації, до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходить правомочність власника та керівника боржника; вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону, та, обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство; здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство (проведення аукціону з порушенням вимог Закону про банкрутство), не є вираженням волі власника майна (банкрута), на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

Таким чином визнання недійсними результатів торгів (аукціону) є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за статтею 388 ЦК України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Для розкриття критерію «пропорційності» вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 14/5026/1020/2011.

Верховний Суд у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод».

Разом з тим, враховуючи встановлені вище судом фактичні обставини справи, зокрема:

- щодо того, що Відповідач 1 ТОВ «Кепітал Естейт» є суб`єктом господарської діяльності, а тому повинен був проявити розумну обачність під час придбання об`єктів нерухомості 03.04.2012 (враховуючи наявну на час придбання майна в ЄДРСР судових рішень про оскарження результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу боржника ПрАТ "Інвікта-Маяк" від 19.09.2016 щодо лоту №100190916/1 недійсними у межах справи № 910/2526/14 про банкрутство ПрАТ "Інвікта-Маяк");

- ненадання Відповідачем 1 жодних доказів на підтвердження того, що він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна;

- процесуальну поведінку Відповідача 1, яка виразилась у невиконанні вимог ухвали суду від 24.10.2022 щодо надання витребуваних судом доказів на підтвердження обставин набуття спірного нерухомого майна у власність для встановлення обставин добросовісності/недобросовісності набуття такого майна;

суд дійшов висновку про те, що у даному випадку суспільний публічний інтерес ПрАТ «Інвікта-Маяк» (котрий виражається у необхідності повернення спірних об`єктів нерухомості до ліквідаційної маси з метою реалізації у встановленому порядку та погашення вимог кредиторів) переважає над приватним інтересом ТОВ «Кепітал Естейт» щодо збереження спірних об`єктів нерухомості у власності, відтак втручання у право власності ТОВ «Кепітал Естейт» у даному випадку є законним, виправданим та відповідає принципу пропорційності.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги ПрАТ «Інвікта-Маяк» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ковальчука М.М. про витребування з незаконного володіння ТОВ «Кепітал Естейт» майна: нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8 049,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 16.04.2021, суд зазначає наступне.

16.04.2021 між ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» («Іпотекодавець»), яке є майновим поручителем ОСОБА_2 (Боржник), та ОСОБА_1 («Іпотекодержатель») був укладений Договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного і своєчасного виконання Основного зобов`язання, зазначеного в п. 1.2 цього договору, передає в іпотеку Іпотекодержателю, а Іпотекодержатель приймає від Іпотекодавця в іпотеку на умовах, визначених даним договором, нерухоме майн, зазначене в п. 1.3 даного договору (п. 1.1). Іпотекою за цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникли у Боржника (Позичальника) - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та мешкає за АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків - НОМЕР_2 , за Договором позики, укладеним між Іпотекодержателем (Позикодавецм) та Боржником (Позичальником), 16.04.2021 в простій письмовій формі, за яким Боржником отримано від Іпотекодержателя грошові кошти в сумі 5 000 000,00 грн. (Основне зобов`язання) та Боржник зобов`язується повернути суму наданих йому грошових коштів на умовах визначених Договором позики не пізніше 23.04.2021 (п. 1.2). З метою забезпечення виконання Основного зобов`язання за договором позики, у відповідності з Законом України «Про іпотеку», Іпотекодавець передає Іпоткодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в літ. "М", частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8049,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Московський (проспект Бандери Степана; проспект Червоних козаків), будинок 8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00 (надалі - Предмет іпотеки) (п. 1.3).

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель (кредитор за основним зобов`язанням) має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як зазначалося вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020, залишеної без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 у справі №910/2526/14, визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк», проведеного 19.09.2016 згідно лоту №/1, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний Торговий двір». Зазначені судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/2526/14.

Суд звертає увагу, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/2526/14 в частині розгляду заяви ПАТ "Енергобанк" про визнання недійсним результатів аукціону, проведеного 19.09.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кепітал Естейт", більш того апеляційну та касаційну скаргу подавало саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кепітал Естейт», а тому на момент укладання Іпотечного договору від 16.04.2021 року ТОВ «Кепітал Естейт» знало про визнання недійсним результату аукціону з продажу майна Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк», проведеного 19.09.2016 згідно лоту №/1, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний Торговий двір».

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладання Договору іпотеки від 16.04.2021 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, адже ТОВ «Кепітал Естейт» було достеменно відомо про скасування аукціону щодо продажу спірного майна та логічні наслідки такого скасування, яке в подальшому призведе до подачі ліквідатором позову про витребування такого майна, а тому Договір іпотеки був укладений задля ускладнення виконання рішення щодо витребування майна.

З огляду на викладене, суд вважає вимогу ліквідатора щодо визнання недійсним Договору іпотеки від 16.04.2021 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо скасування рішення про державну реєстрацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Таким чином, визнання недійсними Договору іпотеки від 16.04.202, укладений між ТОВ «Кепітал Естейт» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., тягне за собою скасування відповідного рішення державного реєстратора про реєстрацію запису про іпотеку на спірне нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайович в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст. 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк" в особі ліквідатора Ковальчука Миколи Миколайович задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна від 01.10.2016 року за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ПрАТ «Інвікта-Маяк» проведеног о 19.09.2016 р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за № 2423.

3. Визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер серія та номер: 2424, виданий 01.10.2016 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.

4. Застосувати наслідки недійсності правочину за договором купівлі-продажу майна від 01.10.2016 року за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ПрАТ «Інвікта-Маяк» проведеного 19.09.2016 р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за № 2423, який укладений між ПрАТ «Інвікта-Маяк» та ТОВ «Маяк Інвест Холдінг», шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення договору купівлі- продажу від 01.10.2016 року.

5. Зобов`язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАЯК ІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, будинок 37, ) повернути у натурі Приватному акціонерному товариству «Інвікта-Маяк» (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 8, ) майно, отримане за договором купівлі-продажу майна від 01.10.2016 року за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ПрАТ «Інвікта-Маяк» проведеного 19.09.2016 р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований за № 2423, а саме:

- обладнання для переоснащення термоформувальної машини під інв. № 14, рік випуску: 2000 рік, матеріал: метал, стан: не придатне для використання, комплектність: не комплектне;

- штамп для формування стаканів 80 мл. під інв. № 28, рік випуску: 1999 рік, матеріал: метал; стан: не придатне для використання; комплектність: не комплектне; характеристики: встановити неможливо;

місцезнаходження: м. Київ, проспект Московський (проспект Бандери Степана; проспект Червоних козаків), будинок 8 (вісім);

- право вимоги за дебіторською заборгованістю ТОВ «ЕЛКО ПАК» () в розмірі 99 439,65 грн. Видати наказ.

6. Визнати відсутнім у ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАЯК ІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, будинок 37, ) права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛКО ПАК» () в розмірі 99 439,65 грн., яке виникло на підставі акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ЕЛКО ПАК» та Приватним акціонерним товариством «ІНВІКТА-МАЯК» від 31.12.2013 року, заява ТОВ «ЕЛКО ПАК» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013 року вих. №288/5, договір №28 від 31.12.2013 року про часткове зарахування однорідних вимог, укладений між Приватним акціонерним товариством «ІНВІКТА-МАЯК» та ТОВ «ЕЛКО ПАК»; 4

7. Витребувати у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ" (61168, Харківська обл., місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 8, ) нерухоме майно: нежитлові приміщення в літ. «М», частина виробничого корпусу №7, загальною площею 8049,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Московський (проспект Бандери Степана; проспект Червоних козаків), будинок 8 (вісім), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00. Видати наказ.

8. Визнати недійсним Договір іпотеки від 16.04.2021 року, який посвідчений Макушевою Н.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 324, укладений між ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ» (61168, Харківська обл., місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 14, ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1 ).

9. Скасувати рішення про державну реєстрацію, індексний номер 57699394 від 16.04.2021 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна, номер запису про іпотеку № 41547950.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК ІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, будинок 37, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 8, ) судовий збір у розмірі 7 535 (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 04 коп. Видати наказ.

11. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕПІТАЛ ЕСТЕЙТ" (61168, Харківська обл., місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 8, ) судовий збір у розмірі 7 535 (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 04 коп. Видати наказ.

12. Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Інвікта-Маяк» (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 8, ) судовий збір у розмірі 7 535 (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 04 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2022

Суддя А.В. Яковенко