ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.12.2022 Справа№914/558/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Березяк Н.Є., розглянувши матеріали заяви: Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ», м. Житомир,

про забезпечення позову

у справі №914/558/22

за позовом: Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ», м. Житомир,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ», м. Львів,

про: стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 54 519 783,29 грн

та за зустрічною позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ», м. Львів,

до відповідача: Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ», м. Житомир,

про визнання незаконним та скасування рішення Комісії з розгляду активів про порушення

ВСТАНОВИВ:

Представники сторін не викликались (не повідомлялись)

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 54 519 783,29 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.05.2022 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №914/558/22 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» до відповідача за зустрічним позовом - Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ» про визнання незаконним та скасування рішення Комісії з розгляду активів про порушення.

Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

На адресу суду, 26.12.2022 за вх. №4298/22 надійшла заява Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ» про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» в межах позовних вимог, заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» безпосередньо та/або через посередників (комісіонерів, повірених, тощо) відчужувати рухоме та нерухоме майно, в межах заявлених позовних вимог.

Дана заява обґрунтована наявністю, на думку, заявника, ризиків пов`язаних з не виконанням судового рішення у справі №914/558/22, якщо позовні вимоги будуть задоволені, так як ціна позову складає 54 519 783,29 грн.

Позивач (за первісним позовом) звертає увагу суду, що в рішенні від 23.05.2022 Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 240/9008/21 було зазначено: «Відповідно до доводів представника Відповідача-1, наведених у відзиві на позов та в судовому засіданні, у податкового органу була наявна інформації про ризиковість господарських операцій Позивача як платника податку на додану вартість, так як керівник і головний бухгалтер підприємства є одночасно посадовими особами ще на трьох підприємствах, одному з яких (ТОВ «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ») як кінцевому споживачу було реалізовано близько 60% імпортованого підприємством товару».

Вказана обставина, на думку заявника, вказує на наявність потенційної можливості в керівництва Відповідача на відчуження, передачі активів від Відповідача іншим суб`єктам господарювання, з метою мінімізації економічних ризиків для Відповідача, в частині виконання судового рішення по даній справі.

Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Окрім того, зазначає позивач, що за наявною в нього інформацією, Відповідач, після відкриття провадження у справі № 914/558/22, додав до видів діяльності (КВЕД), додаткові види діяльності, серед яких:· оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням;· оптова торгівля верстатами;· оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва.

На офіційному веб-сайті Відповідача зазначено про те, що Відповідач здійснює виробництво таких видів скла: ламіноване вітрове скло; загартоване скло;· заднє / Переднє скло з підігрівом;· вітрове скло з підігрівом;· ламіноване заднє / бокове скло;· гартоване вітрове / бокове скло;· інкапсульоване вітрове скло;· скло в алюмінієвій оправі;· скло з подвійними склопакетами;· панорамне скло;· світловідбиваюче (рефлексивне) скло;· вітрове / бічне / заднє скло з сонячним атермічне управлінням.

Однак, як зазначає заявник, основний вид економічної діяльності Відповідача, який зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: « 23.12 формування й оброблення листового скла», не має нічого спільного з оптовою торгівлею іншими машинами й устаткуванням, оптовою торгівлею верстатами, оптовою торгівлею машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва, за виключенням того, щоб здійснити фактичну передачу виробничих процесів з формування й оброблення листового скла від Відповідача до іншого суб`єкта господарювання, за для уникнення можливих арештів та продажів арештованого майна, в межах виконання судового рішення по справі № 914/558/22.

Відтак заявник просить суд застосувати вищенаведені заходи забезпечення позову, зокрема (1) наклавши арешт на рухоме (крім грошових коштів, Відповідача) та нерухоме майно, за виключенням продукції власного виробництва Відповідача, (2) заборонивши Відповідачу безпосередньо та/або через посередників (комісіонерів, повірених, тощо) відчужувати рухоме та нерухоме майно, за виключенням продукції власного виробництва Відповідача.

Позивач вважає, що наведені види забезпечення позову з однієї сторони в повній мірі відповідають меті та підставам забезпечення позову усунення ризиків пов`язаних з істотним ускладненням чи унеможливленням виконання рішення Суду по справі № 914/558/22. Водночас, з іншої сторони, такі види забезпечення, як він зазначає, не порушують нормальної господарської діяльності Відповідача, не втручаються в господарську діяльність Відповідача, а від так співмірність видів забезпечення позову, які просить вжити Позивач, з реалізацією мети такого забезпечення, цілком і повністю дотримується.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову з наданими до неї документами судом враховано наступне.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно із ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судом враховано, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, у т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (чів) або пов`язаних з ним ін. осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Вбачається, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Судом при вирішенні питання про забезпечення позову враховано, що обранням належного, відповідно до предмету спору, заходу про забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем (прокурором) вимогами, чим, врешті, досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (прокурора) без порушення або безпідставного обмеження, при цьому, прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі, або осіб, що не є учасниками цього процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наведеного вище вбачається, що питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на утруднення або неможливість виконання рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання належних доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2 днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК України).

Частинами 5 та 6 ст. 140 ГПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Судом при розгляді наведеної вище у тексті цієї ухвали заяви враховано наступне.

В силу вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, … виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт.

Суду не обґрунтовано та взагалі не доведено ту обставину, що у випадку накладення арешту на об`єкт нерухомого майна шляхом, наприклад, опечатування об`єкту нерухомого майна наведеного у відповідній заяві, не буде порушено право відповідачів на безперешкодний доступ до такого об`єкту нерухомого майна та чи не буде порушення у зв`язку із вжиттям такого заходу (у вигляді арешту) прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом прийнято до уваги те, що:

- арешт - це накладення зборони на право розпоряджатись майном з метою його збереження до визначення подальшої долі такого майна;

- заборона відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним. Оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатись спірним майном.

З урахуванням предмету первісного позову у даній справі, звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач (за первісним позовом) мав довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно (грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (відсутність грошових коштів, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірним договором або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Позивачем ( за первісним позовом) в заяві про забезпечення позову не наведено жодних обставин, які б слугували підставою вжиття заходів забезпечення позову окрім посилання на рішенні від 23.05.2022 Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 240/9008/21, де згадано про ризиковість господарських операцій Позивача як платника податку на додану вартість, так як керівник і головний бухгалтер підприємства є одночасно посадовими особами ще на трьох підприємствах, одному з яких (ТОВ «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ») як кінцевому споживачу було реалізовано близько 60% імпортованого підприємством товару. Також не доведені позивачем (за первісним позовом) належними та допустимими доказами, як і не обґрунтовано тієї обставини, що відповідачем вчинено або вчиняються дії з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, зокрема, що ним вчиняються дії, спрямовані на стійке зменшення обігових коштів, зменшення ліквідності основних засобів, припинення основної господарської діяльності, відчуження, передачі активів іншим суб`єктам господарювання, тощо.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні та заявником суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЖИТОМИРГАЗ» про забезпечення позову (вх.№4268/22 від 26.12.2022) - відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту їх підписання суддею та підлягає оскарженню у порядку та строки передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію у справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Суддя Березяк Н.Є.