ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 Справа № 917/499/22

Суддя Мацко О.С. , розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Бурова техніка», 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 34,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурова енергетична компанія «Технікс», 36002, м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 25, кім. 205,

про стягнення 20 579 285, 05 грн.

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники: від позивача: Півненко І.В.

від відповідача: відсутні

Сутьс прави: 26.05.2022р. до суду надійшла позовна заява про стягнення з відповідача 20579285,05 грн., з яких: 14 855 067,20 грн основного боргу за Загальним договором №02/1709-21 від 17.09.2021р. та Додатково угодою №1 від 17.09.2021р до Загального договору, 929 223,23 грн пені, 3 248 990,48 грн штрафу, 140 943,41 грн річних, 1404060,73 грн. інфляційне збільшення боргу.

Ухвалою від 06.06.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору, призначено підготовче засідання у справі.

05.07.22р. до суду надійшов відзив на позовну заяву з клопотання про поновлення строку на подання відзиву, 04.08.2022р. заперечення на відзив (фактично відповідь на відзив від позивача), 23.08.2022р. заперечення на відповідь на відзив. Протокольною ухвалою від 23.08.2022р., постановленою в засіданні за участю представників обох сторін, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.09.2022р., у зв"язку з перебуваням судді на лікарняному засідання не відбулося та було призначено на 25.10.2022р. У засіданні 25.10.2022р., що відбулося за участю обох сторін, було оголошено перерву до 10.11.2022р., про що представники були повідомлені під розписку (а.с.246). У зв"язку з оголошенням довготривалої повітряної тривоги у регіоні, засідання в цей день не відбулося та ухвалою від 10.11.2022р. було призначено на 06.12.2022р.

В засідання 06.12.2022р. відповідач не з`явився, направивши до суду клопотання про відкладення розгляду справи, обгрунтоване розірванням відносин з обома адвокатами, які представляли інтереси відповідача в межах даної справи, та необхідністю пошуку нового представника. Крім того, до суду надійшли через систему «Електронний суд» заява адвоката Захарова О.С. про скасування довіреності та електронною поштою повідомлення адвоката Лисого М.І. про припинення його повноважень (надійшло до судді безпосередньо під час судового засідання).

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечує, посилаючись на те, що така поведінка відповідача протягом усього судового процесу спрямована виключно на затягування розгляду справи. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. При цьому суд враховує, що строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчився; розгляд справи по суті розпочався у минулому судовому засіданні, в якому був присутній представник відповідача, який викладав свою позицію по суті спору, в матеріалах справи наявні усі заяви по суті спору, в т.ч. подані відповідачем, у яких викладена його позиція; відповідачем не доведено винятковості обставин, за яких ним було розірвано договори про правову допомогу з обома адвокатами одночасно та неможливість надання правової допомоги іншими фахівцями чи участь у процесі в порядку самопредставництва; участь представників сторін у засіданні обов"язковою не визнавалася.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Загального договору №02/1709-21 від 17.09.2021р. та Додаткової угоди №1 від 17.09.2021р до Загального договору в частині оплати отриманих послуг (Акти №1 передачі-прийняття наданих послуг від 26.10.2021р., Акт №2 від 22.11.2021р., Акт №3 від 10.01.2022р., Акт №4, підписаний позивачем в односторонньому порядку 02.03.2022р.). У зв"язку з простроченням обов"язку по оплаті з боку відповідача, позивачем нараховані також суми пені, річних, інфляцйних та штрафу по кожному Акту (детальний розрахунок в додатках до позову).

Відповідач, заперечуючи частково проти позову, посилається на те, що за Актом №1 передачі приймання наданих послуг основна заборгованість відсутня, а штрафні санкції нараховані неправильно; Акту №4 відовідач взагалі не отримував, і не збирався б його підписувати, оскільки у сторін існує невирішений спір у зв"язку з виникненям на об"єкті аварії, відтак усі нарахування за цим Актом відповідач відхиляє; за Актами №2,3 основну заборгованість відповідач визнає, нарахування штрафних санкцій вважає необгрунтованим.

Суд, розглянувши усі матеріали справи в сукупності, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази, встановив наступне:

17.09.2021р. між сторонами по справі було укладено Загальний договір №02/1709-21, який встановлює загальні умови надання послуг, виконання робіт або продажі товарів Підрядником (Позивачем) Компанії (Відповідачу), які будуть застосовуватися у випадку підписання сторнами відповідних окремих замовлень за зразками. Такі підписані замовлення будуть складати додаткові угоди, що є невід"ємними частинами даного договору (п.1.1 договору) (арк.справи 8-15).

За Додатковою угодою №1 від 17.09.2021р., Компанія доручає, а Підрядник погоджується надавати Компанії виробничо-технологічні послуги при бурінні бічного стовбуру свердловини №1 Вакулівського родовища (копія угоди а.с.16-24). Пунктом 3.4 угоди передбачено поетапне надання послуг (4 етапи), п.4.1 - оплата наданих послуг протягом 30 календарних днів з дати підписання обома Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання Комісіює відповідного рахунку від підрядника. Порядок складання та підписання Актів передбачено п.4.4 Угоди: по закінченню надання послуг по кожному етапу Пірядник, протягом 5 діб направляє Компанії на затвердження 2 примірники Акту приймання-передачі послуг, підписаних Підрядником. Підставою для складання Акту є щоденні добові рапорти, підписані уповноваженими представниками сторін. Компанія, при відсутності в неї зауважень, зобов"язана підписати акт приймання-передачі наданих послуг протягом 5 каледндарних днів з моменту його одержання від підрядника та повернути один примірник підряднику або надати свої обгрунтовані письмові заперечення. У випадку, якщо підржник протягом вищевказаного строку не одержить від компанії пимьсових заперечень, послцги вважаються виконаними Підрядником у повному обсязі та належним чином прийнятими Компанією, а Акт підписаним.

Відповідальність за неналежне виконання умов договору передбачена розд.5 Додаткової угоди, яким, серед іншого, передбачено, що у випадку прострочення оплати виконаних послуг Компанія сплачує Підряднику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення оплати виконаних послуг більше ніж на 30 календарних днів Компанія сплачує Підряднику штраф у розмірі 20% від неоплаченої суми.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, перший Акт №1 передачі-приймання наданих послуг за додатковою угодою №1 на суму 1 639 885,20 грн. з ПДВ датовано 26.10.2021р. (а.с.37), підписано представниками сторін, скріплено печатками, додаток №1 до Акту розрахунок вартості наданих послуг в рамках етапу №1 (а.с.38). За даним Актом основна заборгованість відсутня (21.12.2021р. відповідачем було оплачено 250 000,00 грн., 30.12.2021р. 1 500 000,00 грн.); позивачем за даним Актом нараховано та заявлено до стягнення 25 038,70 грн. пені, 9 839,31 грн. інфляційних, 4 262,98 грн. річних, 277 977,04 грн. 20% штрафу. Відповідач в цій частині позовні вимоги не визнає, посилаючись на неправильне обрахування початку періоду прострочення.

За Актом №2, датованим 22.11.2021р. (а.с.43-44), на суму 6 674 952,00 грн., основна заборгованість, заявлена до стягнення 6 564 837,20 грн., 502 884,52 грн. пені, 76619,74 грн. річних, 714 671,50 грн. інфляційних, 1 312 967,44 грн. 20% штрафу.

За Актом №3 від 10.01.2022р. на суму 6 656 148,00 грн. (а.с.51-52) основна сума не сплачена, також нараховано 357 426,03 грн пені, 53 613,90 гн. Річних, 629 893,38 грн інфляційних, 1 331 229,60 грн. штрафу.

За Актом 4 (а.с.56), який не підписаний відповідачем, оскільки останній взагалі заперечує сам факт його отримання, заявлено до стягнення 1 634 082,00 грн основного боргу, 43 873,98 грн пені, 6 446,79 грн річних, 50 656,54 грн інфляційних, 326 816,40 грн штрафу.

У відзиві на позов (засобами електронного зв"язку отримано відзив 05.07.2022р., оригінал надішов до суду 11.07.2022р.) було зазначено, що Відповідач визнає наявну перед позивачем основну заборгованість за договором у сумі 14 855 067,20 грн. , яку планує погашати;введення в країні воєнного стану значно вплинуло на діяльність відповідача, тож наявні підстави для відтермінування сплати основної заборгованості на період дії форс-мажорних обставин; ч.1 ст.617 ЦК України є підставою для звільнення відповідача від відповідальності; Копанією не отримувалися рахунки на сплату послуг, що відповідно до умов Додаткової угоди №1 є підставою для оплати, тож прострочення грошового зобов`язаня не настало.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх.5815 від 23.08.2022р., а с.232) відповідачем було скориговано свою позицію та заявлено про те, що представнико у відзиві було помилково визнано всю суму основного боргу. Як стало відомо адвокату з пояснень директора Відповідача Цевуха В.Г., акт приймання-передачі №4 Компанією взагалі не отримувався, чий стоїть підпис на супровідному листі невідомо; крім того, як зазначає відповідач, навіть при отриманні Акту підприємство не мало наміру його підписувати, оскільки під час виконання роботі по ектапу №4 сталася аварія на об"єкті, про що листом від 28.01.2022р. був повідомлений Підрядник. Відтак, відповідач повністю заперечує заборгованість по Акту №4, а відтак і штрафні санкції, нараховані по цьому Акту. Також відповідач вазує на неправильне нарахування санкцій по Акту №1, оскільки даний Акт було передано ідприємству тільки 03.11.2021р., відтак позивачем неправильно обраховано початок періоду прострочення оплати, що впливає на правильність нарахування пені, річних, інфляційних та виключає нарахуваня 20% штрафу.

Під час розгляду справи по суті 25.10.2022р. представник відповідача підтримав дані доводи, при цьому не надав жодних заперечень стосовно сум нарахувань по Актам №2 та №3 та визнав позовні вимоги в цій частині.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

У даному випадку суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність та обгрунтованість позиції позивача та відзиляє доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову. Так, Акт виконаних робіт (наданих послуг) це первинний документ, який відображає факт виконання робіт чи надання послуг та конкретні види робіт, послуг, які були надані з зазначенням їх вартості та терміну надання. Обов"язкової чіткої форми даного акту не існує, проте Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено обов"язкові реквізити первинного бухгалтерського документу, серед яких дата документу (ст.9 Закону). Як вбачається з матеріалів справи, Акт №1 передачі-прймання наданих послуг (а.с.37) містить усі необхідні реквізити, підписаний повноваженими представниками, скріплений печатками; дійсно, дата Акту нанесена машинописним способом, однак у разі, якщо представник компанії не погоджувався з датою підписання документу не було перешкод для її виправлення чи вказівки про іншу дату документу, що зроблено не було. Подана до запереченн на відзив на позов копія аркушу Журналу реєстрації вхідних документів відповідача не є належним доказом підписання представниками сторін Акту №1 в іншу дату, ніж зазначена у ньому; до того ж, ведення журналу реєстрації вхідної кореспонденції залежить від волевиявлення самого відповідачаа, є його внутрішнім документом та має суб`єктивний характер.

При цьому суд, як було зазначено вище, оцінює усі докази, наявні у матеріалах справи, у сукупності: так, судом враховано, що Акт №2 датовано 22.11.2021р., Акт №3 10.01.2022р., на супровідних листах про надання цих Актів відповідачу стоять інші дати отримання представником (29.11.21р. та 17.01.2022р. відповідно), проте відповідач не заявляв про невідповідність дат отримання/підписання цих Актів та під час розгляду справи по суті визнав позовні вимоги за ними в повному обсязі, у заявах по суті спору заперечень стосовно цього моменту (неспівпадіння дат) не надавав.

Стосовно Акту №4, заперечення відповідача зводяться до того, що:1) Акту передачі-приймання наданих послуг за етапом №4 відповідач не отримував; 2) підписувати даний Акт все рівно не було пістав через аварію, що сталася під час виконання робіт, на яку підрядник не відреагував. Відхиляючи ці заперечення, суд звертає увагу на наявний у справі лист від 21.02.2022р. №263-П рпо направлення документів, зокрема, Акту передачі-приймання наданих послуг по Етапу №4, на якому міститься відмітка про його отримання 22.02.2022р. Судом було оглянуто оригінал даного листа, наданий представником позивача в засідання 06.12.2022р., встановлено його відповідність копії, яка міститься на арк.53 справи. При цьому на оригіналі чітко видно проставлену дату відмітки 22.02.2022р. (а не 27.02.2022р., як на те вказує відповідач, до того ж 27.02.2022р. випадало на неділю). Дана відмітка про отримання листа з додатками проставлена тією ж особою, що і на листах при отриманні Актів №2 та №3, містить те ж саме прізвище та підпис. Враховуючи визнання отримання Актів №2 та № 3 та їх підписання, твердження відповідача про те, що йому невідомо ким і коли отримано дані документи є щонайменше суперечливими. Також разом з Актом №4 відповідачу надавався лист №262-П від 21.02.2022р. з нагадуванням про існуючу заборгованість за вказаним договором та додатковою угодою в сумі 13 220 985,20 грн., повторно лист нагадування з запропонованим графіком погашення заборгованості направлявся у квітні 2022р. (а.с.58-62) та травні 2022р. (а.с.63-65). Стосовно Акту №4, позивач також неодноразово звертався до відповідача з намаганням з"ясувати ситуацію, оскільки у встановлений додатковою угодою строк підписаний примірник Акту повернутий позивачу не був, днак відповіді на дані звернення не надходило. Відповідно до листа від 17.05.2022р. №375-П (а.с.68), позивач визначив дату підписаня сторонами Акту №4 2 березня 2022р. Перевіряючи правомірність таких дій позивача, суд повертається до положень укладеної між сторонами Додаткової угоди №1 від 17.09.2021р., а саме п.4.4 Угоди, якою передбачено порядок дій Підрядника у разі не отримання від Компанії ні підписаного примірника Акту, ні обгрунтованих письмових заперечень, та погоджується з правомірністю дій позивача, оскільки таке право надано йому умовами Угоди. Що стосується посилань відповідача на те, що під час виконання робіт за етапом №4 виникла аварія: п.4.5 Додаткової угоди №1 передбачено, що при виникненні аварій чи ускладенень, які призвели до збільшення термінів надання послуг, сторрони збирають комісію з представників сторін, не менше ніж 2 особи від кожної сторони, для визначення причин ускладнення чи аварії. Результат розслідування комісії з визначенням причини ускладенення чи аварії і відповідальної сторони оформлюється Актом . У випадку, коли сторони не можуть дійти компромісу, вони мають право залучити незалежного експерта, який має досвід аналогічних робіт в нафтогазовій галузі, або вирішувати це питання згідно з чинним законодавством. З листування сторін з цього приводу вбачається, що 28.01.2022р. листом вих.24 замовник (відповідач) висунув підряднику претензії щодо неналежної якості обладнання, яке використовувалося при наданні послуг та відсутності інженерного супроводу, що могло призвести до виникнення ускладненняна свердловині, запропоновано створити комісію. У відповідь на цей лист, позивач обгрунтував свої заперечення та запросив документи , що підтверджують фактичні показники режимних параметрів під час інциденту, призначив відповідальних осіб для робочої зустрічі. Жодних інших доказів сторонами не надано, натомість Позивачем було підготовлено та надано Відповідачу Акт №4. У порядку, встановленому Додатково угодою та чинним законодавством, жодних обгрунтованих заперечень проти підписання даного Акту (в тому числі і тих, що стосувалися б даної аварії) відповідач як Замовник не надав ні відповідачу в устаовлені строки, ні до суду при розгляді справи. Відтак, суд вважає дані заперечення неспроможними спростувати наявність обов"язку замовника по оплаті наданих за Етапом №4 послуг.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.05.2022 р. у справі № 916/693/21 якщо замовник безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відтак, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов до висновку про правомірність та обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі.

Відхиляючи заперечення відповідача проти позову, які стосуються наявності форс-мажору, що, на думку відповідача, і звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язання, і свідчить про передчасність позовних вимог в частині стягнення основного боргу,суд зветає увагу, що обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору. Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Вказані обставини відповідачем не доведені; відповідач вдався до аналізу погіршення ситуації у нафтогазовій сфері, яке, як правомірно зазначає позивач, є однаковим для всіх учасників даного ринку.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, п.5.9 Додаткової угоди №1 передбачено, що у випадку прострочення оплати виконаних послуг Компанія сплачує Підряднику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення оплати виконаних послуг більше ніж на 30 календарних днів Компанія сплачує Підряднику штраф у розмірі 20% від неоплаченої суми.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК України видами штрафних санкцій, тоюто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, відсотків річних, пені та штрафу, перевіривши періоди та базу нарахувань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними.

Втім, вирішуючи питання про стягнення санкцій з відповідача, суд, враховуючи усі вищенаведені обставини справи у сукупності, вважає за доцільне скористатися правом на зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню, виходячи з наступного:

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Враховуючи вищенаведене та всі обставини справи у сукупності, а також справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 25%. При цьому суд враховує, що стягнення штрафних санкцій не повинно бути джерелом безпідставного збагачення для кредитора та надмірним тягарем для боржника; у даному випадку їх розмір, нехай і нарахований правомірно, дійсно є надмірним, а період прострочення (зокрема, по Акту №1) незначним. Крім того, судом враховано баланс інтересів сторін - майнові інтереси кредитора , незважаючи на зменшення розміру штрафних санкцій, залишаються надійно захищеними, адже ним заявлено до стягнення ще і річні та інфляційні, нараховані на підставі ст.625 ЦК України. Суд при вирішенні питання про зменшення санкцій не перетинає межу у 25% від сум пені та штрафу - адже відповідач, усідомлюючи значний розмір санкцій та нарахувань по ст.625 ЦК України, не скористався своїм правом звернутися до суду з відповідним клопотанням про зменшення їх роміру, подавши належні обгрунтування, докази у підтвердження свого майнового стану і т.д. Відтак, суд вважає законним та справедливим, задовольняючи позовні вимоги, зменшити розмір пені та штрафу, які стягуються з відповідача, на 25 % (кожну суму).

Стосовно судових витрат:

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому ст.130 ГПК України (ч.1) передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ст.161 ГПК України, при розгляді справи в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування виключно у заявах по суті спору, визначених цм Кодексом. Судом враховано, що згідно відзиву на позов (з урахуванням корегування, викладеного у запереченнях на відповідь на відзив), відповідачем визнано основний борг, що нарахований за Актами передачі-приймання наданих послуг №3 та №4. Відтак, 50% судового збору, сплаченого позивачем за подання позову у цій частині, підлягає йому поверненню. Крім того, позивач просить повернути йому надлишково сплачений судовий збір при поданні позову в сумі 49 грн 40 коп. (помилково сплачено судовий збір у надмірному розмірі). Вказане клопотання підлгає задоволенню з огляду на приписи ст.7 Закону України «Про судовий збір». Відтак, позивачу з бюджету підлягає поверненню 99 196,79 грн. судового збору.

Оскільки позовні вимоги позивача визнані обгрунтованими, решта суми судового збору у розмірі 209 541,89 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача (при обрахунках не враховується зменшення розміру пені за ініціативою суду).

Керуючись статтями 129, 130, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурова енергетична компанія «Технікс», 36002, м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 25, кім. 205, код ЄДРПОУ 9917201 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Бурова техніка», 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 34, - 14 855 067,20 грн основного боргу, 696 917,43 грн пені, 2 436 742,86 грн штрафу, 140 943,41 грн - 3% річних, 1405060,73 грн інфляційних, 209 541,89 грн. судового збору.

3.В іншій частині позову - відмовити.

4. Повернути позивачу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Бурова техніка», 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 34, зі спеціального фонду Державного бюджету України 99 196,79 грн судового збору, сплаченого ним при поданні позову платіжним дорученням №5402 від 24.05.2022р.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 27.12.2022р. (у зв"язку з перебуванням судді на лікарняному з 12.12.2022р. до 24.12.2022р. включно).

Суддя О.С.Мацко