ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1402/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Макаренко І.Я. - ордер ЖТ №100701 від 11.12.2021;

від відповідача1: Васільєва Т.П. - довіреність №856 від 01.06.2022;

від відповідача2: Гриценко В.В. - ордер АА №1182516 від 18.01.2022;

присутні: Марцун О.М. - паспорт НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар"

до 1. Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області

2. Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс"

про визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії VІІІ скликання Любарської селищної ради від 30.07.2021 року № 442, визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, скасування державної реєстрації речового права-права оренди

Позивач звернувся з позовом, згідно якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення XI сесії VIII скликання Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року № 442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс";

- визнати недійсним договір оренди землі № 404 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0001, площею 18,1617 га та скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на дану земельну ділянку, яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43755467;

- визнати недійсним договір оренди землі № 403 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0002, площею 14,9631 га та скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на дану земельну ділянку, яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43754733;

- визнати недійсним договір оренди землі № 402 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0003, площею 14,684 га та скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на дану земельну ділянку яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43755153;

- стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро- Любар" понесені ним судові витрати.

Ухвалою від 30.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 27.01.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1402/21, призначена на 27.01.2022 об 11:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 17.02.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив підготовче засідання на 11.03.2022.

З огляду на неприпиняючі повітряні удари ворога у місті Житомир та в Житомирській області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів, також враховуючи перебування судді Вельмакіної Т.М. у відпустці, справа в судове засідання 11.03.2022 не вносилася.

Ухвалою від 06.04.2022 суд призначив підготовче засідання на 17.05.2022.

Ухвалою від 17.05.2022, зважаючи на клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, враховуючи пояснення представника відповідача-2 щодо неявки в судове засідання представника відповідача-1, суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання суду на 08.06.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1402/21, призначена на 08.06.2022 о 12:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 21.07.2022 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, та призначено підготовче засідання на 05.08.2022.

Ухвалою від 05.08.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1402/21 до судового розгляду по суті, призначив судове засідання на 05.09.2022.

В засіданні суду 05.09.2022 суд оголосив перерву до 11:00 год. 26.09.2022.

Від Любарської селищної ради 07.09.2022 та 09.09.2022 електронним та поштовим зв`язком надійшли додаткові пояснення №1383 від 06.09.2022.

26.09.2022 від відповідача2 надійшли:

- додаткові пояснення від 26.09.2022 з додатками;

- клопотання від 26.09.2022 про призначення експертизи.

Ухвалою від 26.09.2022 суд, для вирішення питання про прийняття цих документів до розгляду та вирішення поставлених у них питань, зважаючи на не отримання представником позивача додаткових пояснень Любарської селищної ради, оголосив перерву в судовому засіданні до 14:30 год. 04.10.2022.

У судовому засіданні 04.10.2022, враховуючи, зокрема те, що до початку цього засідання оригінали додаткових пояснень від 26.09.2022 та клопотання від 26.09.2022 про призначення експертизи не надійшли на адресу суду, суд звернув увагу представника відповідача2 про необхідність приведення поданих документів у відповідність до приписів ГПК та зважаючи на те, що стадія розгляду справи по суті не передбачає вирішення питання про призначення експертизи, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого розгляду справи, суд ухвалив перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження у справі №906/1402/21, підготовче засідання призначив на 11:00 год. 24.10.2022.

У підготовчому засіданні 24.10.2022 суд ухвалив прийняти до розгляду додаткові пояснення №1383 від 06.09.2022, які надійшли від відповідача1, та додаткові пояснення від 26.09.2022, які надійшли від відповідача2, зважаючи на те, зокрема, що необхідність їх надання виникла у зв`язку із отриманою 05.09.2022 інформацією щодо спірних земельних ділянок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою від 24.10.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача2 про призначенні судової земельно-технічної експертизи.

Також ухвалою від 24.10.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1402/21 до судового розгляду по суті на 10:00 год. 09.11.2022.

Представник позивача в засіданні суду підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив (а.с.139-140, т.1).

Представники відповідачів стосовно задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та у додаткових поясненнях (а.с.52-59, 102-108, 207 т.1; а.с. 2, 56-60, 96-101, т.2).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, із оприлюдненої на сайті Любарської селищної ради Житомирської області інформації йому стало відомо про скликання чергової сесії ради та порядок денний, а також те, що відповідач1 має намір без проведення аукціону (земельних торгів) передати в користування відповідачу2 земельні ділянки загальною площею 47,8088 га, а саме: площею 18,1617 га, кадастровий номер :04:003:0001, площею 14,9631 га, кадастровий номер :04:003:0002, 14,684 га, кадастровий номер :04:003:0003 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач стверджує, що звернувся до депутата Любарської селищної ради Захарчука В.К. з клопотанням ініціювати звернення до селищної ради з проханням не передавати дані земельні ділянки в оренду без проведення аукціону (земельних торгів).

У матеріалах справи наявна заява депутата Любарської селищної ради Захарчука В.К. до Любарської селищної ради від 30.07.2021 з відміткою: "озвучено на сесії", у якій зазначається, що до нього звернувся директор позивача, який заявив, що також бажає взяти в оренду ці земельні ділянки, а тому ставить питання про прийняття сесією рішення про проведення земельних торгів у формі аукціону як це передбачено ст.124 ЗК України, а також запропонував початкову ціну оренди землі на аукціоні - 15% від нормативної грошової оцінки, в той час, коли відповідач2 бажає взяти в оренду землю на умовах 12% від нормативної грошової оцінки (а.с.25, т.1).

З пункту 54 протоколу пленарного засідання Любарської селищної ради Житомирської області від 30.07.2021 вбачається, що під час розгляду питання про передачу в оренду з е м е л ь н и х д і л я н о к відповідачу2 депутат Любарської селищної ради Захарчук В.К. заявив про наявність претендентів взяти вказані земельні ділянки в оренду, які готові заплатити більшу відсоткову ставку, та необхідність у проведенні земельних торгів щодо цих ділянок (а.с.77-91, т.1).

Позивач вказує, що дана заява депутата Любарської селищної ради Захарчука В.К. була залишена без розгляду та прийнято рішення про передачу в оренду відповідачу2 зазначених вище земельних ділянок без аукціону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Любарської селищної ради Житомирської області від 30.07.2021 №442 передано в оренду Селянському (фермерському) господарству "Едельвейс" терміном на 7 років на строк до дня державної реєстрації права власності, з е м е л ь н і д і л я н к и загальною площею 47,8088 га, в тому числі ділянка 1 - площею 18,1617 га, кадастровий номер :04:003:0001, ділянка 2 - площею 14,9631 кадастровий номер :04:003:0002, ділянка 3 - площею 14,684 га кадастровий номер :04:003:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18, т.1).

На виконання вказаного рішення, 10.08.2021 між Любарською селищною радою Житомирської області (орендодавець/відповідач1) та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" (орендар/відповідач2) було укладено договори о р е н д и з е м л і:

- №402 (а.с.21-22, т.1), відповідно до п.1 якого в оренду передається з е м е л ь н а д і л я н к а для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею - 14,6840 га (кадастровий номер :04:003:0003), яка розташована за межами с. Старий Любар Стрижівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирської області. Згідно з п.3 цього договору, орендна плата вноситься орендодавцю в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки з е м е л ь н о ї д і л я н к и, яка станом на 22.07.2021 становить 435416,28 грн, в сумі 52250,00 грн за кожен рік оренди.

- №403 (а.с.19-20, т.1), відповідно до п.1 якого в оренду передається з е м е л ь н а д і л я н к а для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею - 14,9631 га (кадастровий номер :04:003:0002), яка розташована за межами с. Старий Любар Стрижівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирської області. Згідно з п.3 цього договору, орендна плата вноситься орендодавцю в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки з е м е л ь н о ї д і л я н к и, яка станом на 22.07.2021 становить 386556,69 грн, в сумі 46387,00 грн за кожен рік оренди.

- №404 (а.с.23-24, т.1), відповідно до п.1 якого, в оренду передається з е м е л ь н а д і л я н к а для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею - 18,1617 га (кадастровий номер :04:003:0001), яка розташована за межами с. Старий Любар Стрижівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирської області. Згідно з п.3 цього договору, орендна плата вноситься орендодавцю в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки з м е л ь н о ї д і л я н к и, яка станом на 22.07.2021 становить 594598,64 грн, в сумі 71352,00 грн за кожен рік оренди.

За пунктами 2 вказані договори оренди укладено на 7 років (до дня державної реєстрації права власності) і вони вступають в силу з 10.08.2021.

Згідно з п.7 договорів оренди, з е м е л ь н і д і л я н к и передаються без розроблення відповідної технічної документації.

Позивач своє право на звернення з даним позовом до суду обґрунтовує тим, що є суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність на території Любарської селищної ради, є платником податків та інвестором, який вкладає кошти в розвиток та добробут громади, дбає про поповнення бюджету громади, та вважає, що рішенням Любарської селищної ради Житомирської області від 30.07.2021 №442 були обмежені його права на оренду даних земельних ділянок на конкурентних засадах. Позивач зсилається на те, що оскільки ці земельні ділянки належать до комунальної власності Любарської селищної ради, при прийнятті вказаного рішення була порушена процедура набуття права користування земельними ділянками, яка передбачена ЗК України, а саме без проведення земельних торгів у формі електронного аукціону.

Відповідач1 у відзиві на позовну заяву заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає про відсутність порушеного права позивача, оскільки жодних звернень від позивача з приводу спірних земельних ділянок на адресу селищної ради не надходило, тому рішення, яким би були обмежені права позивача на оренду цих земельних ділянок селищною радою не приймалося. Вказує, що зазначені земельні ділянки є нерозподіленими (невитребуваними) земельними частками (паями) із земель реформованого КСП "Світанок" та перебувають лише у розпорядженні селищної ради, а тому надання таких ділянок у користування здійснюється без проведення земельних торгів, що передбачені ст.124 ЗК України, на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Зсилається на те, що позивач не навів фактів порушення істотних умов договорів оренди землі, а позовні вимоги щодо незаконності типового договору оренди землі мають подаватися у порядку адміністративного судочинства до Кабінету Міністрів України (а.с.102-108, т.1).

Відповідач2 у відзиві на позовну заяву від 18.01.2022 просить у задоволенні позову відмовити, зсилаючись при цьому на обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав; належність вказаного спору до публічно-правого та необхідність його розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також відповідач1 вказує на те, що вказані земельні ділянки є нерозподіленими (невитребуваними) частками (паями) і не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні Любарської селищної ради Житомирської області, тому надання таких ділянок у користування здійснюється без проведення земельних торгів на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування (а.с.52-59, т.1).

Зазначених позицій відповідачі притримуються і у їх додаткових поясненнях (а.с. 207 т.1; а.с. 2, 56-60, 96-101, т.2). Крім того, відповідач1 стверджує, що зазначені земельні ділянки були виявлені зареєстрованими з комунальною формою власності після звернення СФГ "Єдельвейс" з клопотанням про передачу їх в оренду, проте у зв`язку із не набуттям громадянами - власниками сертифікатів права власності на земельні ділянки, селищна рада як розпорядник, керуючись ст. 124 ЗК України та ст. 13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), вирішила згідно рішення сесії від 30.07.2021 №442, передати їх в оренду СФГ "Едельвейс" терміном на 7 років (до дня державної реєстрації права власності).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно з п."в" ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За приписами ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст.8 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.124 ЗК України).

Згідно зі ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Суд встановив, що рішенням Любарської селищної ради Житомирської області від 30.07.2021 №442 передано в оренду Селянському (фермерському) господарству "Едельвейс" терміном на 7 років на строк до дня державної реєстрації права власності, земельні ділянки загальною площею 47,8088 га, в тому числі ділянка 1 - площею 18,1617 га, кадастровий номер :04:003:0001, ділянка 2 - площею 14,9631 кадастровий номер :04:003:0002, ділянка 3 - площею 14,684 га кадастровий номер :04:003:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18, т.1).

На вищевказані земельні ділянки, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 02.09.2021 було зареєстровано право оренди земельних ділянок за Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" (а.с.177-179, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.1996 Стрижівською сільською радою видано КСП "Світанок" Державний акт на право колективної власності на землю І-ЖТ №000050 з додатком - списком громадян членів КСП "Світанок" (а.с.4-15, т.2). 25.02.2003 МКБП "Георад" на замовлення Проекту підтримки приватизації в Україні було виготовлено проектно-технічну документацію по складанню проекту організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на землю - земельні частки (паї) на території Стрижівської сільської ради реформованого КСП "Світанок" Любарського району Житомирської області (а.с.16-42, т.2). Згідно з актом голови Стрижівської сільської ради від 20.06.2003 передачу та прийом земельних часток (паїв) в натурі із земель реформованого КСП "Світанок" власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) здійснено на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації №105 від 26.03.2003 та затвердженої проектно-технічної документації по складанню проекту організації території земельних часток (паїв) та виготовленню державних актів на право власності на землю - земельні частки (паї) реформованого КСП "Світанок" (а.с.61-63, т.2).

Згідно з поясненнями відповідача1, із зсиланням на вищевказані Державний акт на право колективної власності на землю та проектно-технічну документацію, земельні ділянки передані в оренду з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002, :04:003:0003 є нерозподіленими (невитребуваними) земельними частками (паями) із земель реформованого КСП "Світанок" та перебувають лише у розпорядженні селищної ради, а тому надання таких ділянок у користування здійснюється без проведення земельних торгів, що передбачені ст.124 ЗК України, на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування (а.с.2-3, т.2).

У відповіді на адвокатський запит від 23.09.2022 вих.№1475 Любарська селищна рада також зазначає, що вона не є власником зазначених земельних ділянок, не була замовником технічної чи проектної документації по формуванню зазначених ділянок, не затверджувала документацію по земельних ділянках з відповідними кадастровими номерами. Будь-яких рішень щодо передачі даних земельних ділянок у комунальну власність на сесіях Любарської селищної ради не розглядалося і не приймалося (а.с.64-65, т.2).

За вказаного, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності...

Водночас суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 Земельного кодексу України).

На відміну від земельної ділянки, невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) (ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06. 2003 № 899-IV.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, земельні ділянки колективної власності, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтями 13, 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.

Оскільки передані в оренду земельні ділянки мають кадастровий номер, що свідчить про визначення їх площі, меж та внесення інформації про них до Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку, що в оренду передано саме сформовані земельні ділянки.

При цьому, відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 08.11.2021 земельні ділянки площею 18,1617 га, кадастровий номер :04:003:0001, площею 14,9631 кадастровий номер :04:003:0002, площею 14,684 га кадастровий номер :04:003:0003 перебувають у комунальній власності і за категорією земель є землями сільськогосподарського призначення (а.с.31-36, т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також вказано, що спірні земельні ділянки належать до комунальної форми власності. Підставою для державної реєстрації вказано Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (а.с.194-199, т.1).

Суд звертає увагу на те, що Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України був доповнений п.21 наступного змісту: "Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Вказане додатково свідчить про безпідставність заперечень відповідача1 про те, що передані в оренду відповідачу2 земельні ділянки не є комунальною власністю.

У додаткових поясненнях Любарської селищної ради від 06.09.2022 вих.№1383 вказано, що зазначені земельні ділянки були виявлені зареєстрованими з комунальною формою власності після звернення відповідача2 з клопотанням про передачу їх в оренду (а.с.207-208, т.1).

Тобто, відповідач1 підтвердив, що на час прийняття оскаржуваного рішення та укладення спірних договорів був обізнаний із інформацією про те, що земельні ділянки зареєстровані з визначеною комунальною формою власності. Однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем1 відповідних заходів для приведення цієї інформації у відповідність до обставин, про які він наголошує, стверджуючи про те, що така реєстрація є помилковою.

За вказаного суд враховує, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17).

З урахуванням того, що передані в оренду земельні ділянки згідно з інформацією з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також з урахуванням приписів п.21 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, належать до комунальної власності та є землями сільськогосподарського призначення (а.с.31-36, т.1), тому суд дійшов висновку, що всупереч вимогам земельного законодавства, Любарська селищна рада надала саме сформовані земельні ділянки, віднесені до комунальної власності в оренду не на конкурентних засадах без проведення земельних торгів.

Враховуючи вище зазначене, суд встановив, що рішення Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року №442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс" було прийнято у позаконкурентному порядку з порушенням вимог земельного законодавства, що унеможливило реалізацію позивачем та іншими суб`єктами господарських відносин належних їм прав та інтересів щодо оренди спірних земельних діляінок.

Згідно з ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він с у п е р е ч и т ь актам цивільного законодавства і п о р у ш у є цивільні права або інтереси.

За приписами ст.1,2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст.93 ЗК України).

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Поняття договору оренди землі визначено ст.13 Закону України "Про оренду землі", за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст.6 Закону України "Про оренду землі").

За ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За статтями 210-211 ЗК України наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 236 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення, але якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх в майбутньому припиняється.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

- наявність підстав для оспорювання правочину;

- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Аналіз змісту ч.3 ст.215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права (постанова Верховного суду України від 11.09.2019 у справі №522/11532/15-ц).

Як свідчать матеріали справи, договори оренди землі від 10.08.2021 №402, №403, №404 були укладені між відповідачами на виконання рішення Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 №442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс", яке було прийняте з порушенням вимог земельного законодавства.

Отже, спірні договори оренди землі укладені з порушенням вимог земельного законодавства у позаконкурентному порядку без проведення земельних торгів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Крім того, за приписами чинного законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним". Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Оскільки суд дійшов висновку, що надання спірних земельних ділянок в оренду слід було здійснювати на конкурентних засадах (на земельних торгах), тому прийняття рішення Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року №442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс" та укладення на виконання спірного рішення Любарської селищної ради договорів оренди землі між відповідачем1 та відповідачем2, порушують права та інтереси позивача.

Наявність такого інтересу, крім іншого, підтверджується у тому числі зверненням з даним позовом до суду.

Окрім цього, слід зазначити, що змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Оскільки судом встановлено, що рішення Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року №442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс" було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, тому дане рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а укладені на його підставі договори оренди землі від 10.08.2021 №402, №403, №404 підлягають визнанню недійсними з одночасним скасуванням державної реєстрації іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0001, площею 18,1617 га; :04:003:0002, площею 14,9631 га; :04:003:0003, площею 14,684 га.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідачів у рівних частинах.

Що стосується заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн, суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріали справи містять ордер серії ЖТ №100701 від 14.12.2021 на надання правової допомоги ТОВ "Агро-Любар" адвокатом Макаренком І.Я. (а.с.41).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги б/н від 22.11.2021, укладений між адвокатом Макаренком І.Я. (адвокат) та ТОВ "Агро-Любар" (клієнт), згідно з яким адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" до Любарської селищної ради Житомирської області, Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс" про визнання протиправним та скасування рішення рішення XI сесії VIII скликання Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року № 442, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування державної реєстрації речового права - права оренди в обсязі та на умовах передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний прийняти та оплатити послуги в порядку та строки обумовлені сторонами в цьому договору (а.с.38-39, т.1).

Відповідно до п.2.3 договору, розмір гонорару за виконання передбачених даним договором робіт сторонами визначено в розмірі 20000,00 грн, які сплачуються на рахунок адвоката.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення №1011 від 17.12.2021 (а.с.40), що свідчить про оплату ТОВ "Агро-Любар" адвокату Макаренку І.Я. послуг за договором про надання правничої допомоги від 22.11.2021 у розмірі 20000,00 грн.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат (а.с.5) вказано, що позивач поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У ч.2 ст.126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, для визначення суми гонорару, яка підлягає відшкодуванню, має бути встановлено, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, були необхідними та фактично понесені, а їх розмір є розумним та виправданим.

За змістом ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19 та від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Суд зазначає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

З наведеного випливає, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений сторонами у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу не подали.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови договору про надання правничої допомоги б/н від 22.11.2021, співмірність заявленої суми із складністю справи та факт задоволення позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн, яка є фіксованою, підлягають покладенню на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення XI сесії VIII скликання Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.07.2021 року № 442 "Про передачу в оренду земельних ділянок СФГ "Едельвейс".

3. Визнати недійсним договір оренди землі № 404 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0001, площею 18,1617 га.

3. Скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0001, площею 18,1617 га, яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43755467.

4. Визнати недійсним договір оренди землі № 403 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0002, площею 14,9631 га.

5. Скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0002, площею 14,9631 га, яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43754733.

6. Визнати недійсним договір оренди землі №402 від 10.08.2021 року, укладений між Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Селянським (фермерським) господарством "Едельвейс" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0003, площею 14,684 га.

7. Скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди СФГ "Едельвейс" на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0003, площею 14,684 га, яке зареєстроване 10.08.2021 року Червоненською селищною радою Андрушівського району, номер запису про право 43755153.

8. Стягнути з Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області (13100, Житомирська обл., Любарський р-н, смт Любар, вул. Незалежності, буд. 38, ід. код 04345664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" (13144, Житомирська обл., Любарський р-н, с. Провалівка, вул. 1 Травня, буд. 3, ід. код 35365910) 7945,00 грн судового збору та 10000,00 грн витрат за надання правничої допомоги.

9. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс" (13132, Житомирська обл., Любарський р-н, с. Громада, вул. Польова. буд. 5, ід.код 13576776) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" (13144, Житомирська обл., Любарський р-н, с. Провалівка, вул. 1 Травня, буд. 3, ід. код 35365910) 7945,00 грн судового збору та 10000,00 грн витрат за надання правничої допомоги.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.01.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2-4 - сторонам (рек.)