РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2022Справа № 910/10974/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 341.111,21 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

19.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп» до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 341.111,21 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладених між сторонами договорів поставки № 1384/24/16-21 від 27.07.2021 та № 1896/24/16-21 від 26.11.2021 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 378641,65 грн, що підтверджується видатковими накладними № 31 та № 32 від 16.02.2022, № 232 від 16.12.2021, № 234 від 22.12.2021. Відповідно до п. 5.1 договорів оплата за партію товару здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару. Проте, всупереч умовам договору, відповідачем було сплачено за поставлений позивачем товар лише 153.325,80 грн. Враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договорами поставки, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 341.111,21 грн, з яких 225.315,85 грн основного боргу, 52.576,41 грн пені, 57.332,37 грн інфляційних втрат та 5.886,58 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/10974/22 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.10.2022 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 840 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 26.10.2022, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 01.11.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 840, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 16.11.2022 включно.

22.11.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 16.11.2022), відповідно до якого відповідач визнає суму основного боргу та, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, просить: відстрочити сплату основного боргу у розмірі 225.315,85 грн до 28.02.2023; зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат та 3% річних) до 1.000,00 грн; відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Разом з відзивом на позов від відповідача надійшло клопотання, на підставі ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, про розгляд справи № 910/10974/22 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглянувши заявлене відповідачем клопотання про розгляд справи № 910/10974/22 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне

Згідно з частинами 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частина 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, приймаючи до уваги статтю 3 Конституції України, якою встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6 Конституції України).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався двічі на той самий строк Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022.

Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Враховуючи викладене та те, що Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 дію воєнного стану в Україні продовжено, а також приймаючи до уваги незначну складність справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

29.11.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та заперечує проти відстрочки сплати основного боргу, оскільки строк оплати частини боргу настав ще до початку військових дій, проте відповідачем все одно відповідний борг повністю сплачено не було, а також відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження того, 28.02.2023 сума заборгованості буде сплачена. В частині прохання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат та 3% річних) до 1.000,00 грн позивач заперечує повністю, в тому числі вказує на те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних не є штрафними санкціями, які можуть бути зменшеними в розумінні ст. 551 Цивільного кодексу України.

07.12.2022 від відповідача до суду надійшли заперечення (подані до відправлення до поштового відділення зв`язку 05.12.2022), з яких вбачається, що відповідач наразі перебуває у скрутному становищі, оскільки до припинення чи скасування дії воєнного стану заборонено нарахування та стягнення неустойки, інфляційних втрат, процентів річних на заборгованості населення з плати на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим дебіторська заборгованість перед відповідачем станом на 01.09.2022 становить більше 1,4 млрд грн. Також, у поданих запереченнях відповідач вказує на те, що останній, як оператор критичної інфраструктури в умовах воєнного стану вживає заходів, які потребують значних фінансових витрат, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури.

Разом з цим, оскільки заперечення від відповідача надійшли поза строком, визначеним в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.10.2022, відповідач просить поновити строк на його подання.

За приписами частин 1, 4 статті 167 Господарського процесуального кодексу України, у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Як вбачається із системного тлумачення вищезазначеної норми, заперечення подається після отримання відповідачем відповіді на відзив в розумний строк, тому заперечення відповідача, що надійшли до суду 07.12.2022 є такими, що подані у розумний строк та приймаються судом до розгляду.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 1384/24/16-21 (далі - договір № 1384/24/16-21, договори) за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю вироби з кольорових металів (далі - товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору (п. 1.1 договору № 1384/24/16-21).

26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 1896/24/16-21 (далі - договір № 1896/24/16-21, договори) за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю вироби з кольорових металів (далі - товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору (п. 1.1 договору № 1986/24/16-21) (далі разом - договори).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договорами оплату отриманого товару повністю не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 225.315,85 грн. За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 52.576,41 грн пені, 55.111,96 грн інфляційних втрат та 5.886,58 грн 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 11.1 договорів вони набирають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії договорів не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Пункт 2.1 договору № 1384/24/16-21 встановлює, що загальна сума договору складає - 3.659.328,00 грн, в тому числі сума без ПДВ - 3.049.440,00 грн, ПДВ - 609.888,00 грн.

Пункт 2.1 договору № 1896/24/16-21 встановлює, що загальна сума договору складає - 389.610,00 грн, в тому числі сума без ПДВ - 324.675,00 грн, ПДВ - 64.935,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.1 договору № 1384/24/16-21 постачання кожної партії товару здійснюється транспортом постачальника на склад структурного підрозділу покупця - (Департаменту експлуатації водопровідного господарства ПрАТ «АК «Київводоканал») за адресою: 02125, м. Київ, просп. Алішера Навої, 1; 04077, м. Київ, вул. Дніпровська, 1-А; 02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, 16 за рахунок постачальника.

Згідно з п. 3.1 договору № 1896/24/16-21 постачання кожної партії товару здійснюється транспортом постачальника на склад структурного підрозділу покупця - (Розрахунковому департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал») за адресою: 02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, 16 за рахунок постачальника.

Відповідно до п.п. 3.1 та 3.3 договорів строк поставки партії товару - 10 робочих днів з дати надання письмової заявки покупцем.

Відскановані копії заявок та листів з питань виконання умов договору сторони можуть направляти засобами поштового або електронного зв`язку на адреси вказані у розділі 13 договору. Сторони домовились, що роздруківка з електронної пошти з відображення листування між сторонами, в тому числі направлення заявок, вважається офіційним підтвердженням подачі заявки або направлення листа.

Пунктом 3.6 договорів сторони визначили, що датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.

Згідно з п. 3.4 договорів перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар.

Відповідно до п. 5.1 договорів розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підстав рахунку-фактури постачальника, який виписує у відповідності до заявки покупця та сертифікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов укладених між сторонами договорів відповідачем було надано позивачу письмові заявки, а позивачем в свою чергу виставлено рахунки на загальну суму 378.641,65 грн, а саме:

- рахунок на оплату № 32 від 14.02.2022 на суму 12.852,58 грн,

- рахунок на оплату № 34 від 15.02.2022 на суму 21.946,75 грн,

- рахунок на оплату № 211 від 10.12.2021 на суму 343.842,32 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 378.641,65 грн, що підтверджується наступними підписаними сторонами видатковими накладними

№ 31 від 16.02.2022 на суму 12.852,58 грн,

№ 32 від 16.02.2022 на суму 21.946,75 грн,

№ 232 від 16.12.2021 на суму 188.557,20 грн,

№ 234 від 22.12.2021 на суму 155.285,12 грн.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене, відповідач мав здійснити оплату поставленого по видатковим накладним товару у наступні строки

за накладною № 31 від 16.02.2022 у строк до 18.04.2022 включно,

за накладною № 32 від 16.02.2022 у строк до 18.04.2022 включно,

за накладною № 232 від 16.12.2021 у строк до 14.02.2022 включно,

за накладною № 234 від 22.12.2021 у строк до 20.02.2022 включно.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що останнім 28.07.2022 здійснено часткову оплату товару за рахунком-фактурою № 211 від 10.12.2021 в сумі 153.325,80 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань вартість товару у визначений договорами строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення позивача з позовом до суду становила 225.315,85 грн (378.641,65 грн - 153.325,80 грн).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договорами в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 225.315,85 грн

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов вказану суму боргу за договорами № 1384/24/16-21 та № 1986/24/16-21 в розмірі 225.315,85 грн визнає, проте просить про відстрочення виконання рішення у справі № 910/10974/22 саме в частині стягнення основного боргу.

Оцінюючи заяву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про відстрочку виконання рішення, суд дійшов висновку щодо її задоволення, посилаючись на наступне

Частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 3421/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який діє і на даний час.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований Всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Закон України «Про критичну інфраструктуру» визначає правові та організаційні засади створення та функціювання національної системи захисту критичної інфраструктури і є складовою законодавства у сфері національної безпеки.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про критичну інфраструктуру» до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ч. 2 ст.3 ЗУ «Про критичну інфраструктуру» особливості захисту та правового режиму об`єктів критичної інфраструктури в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, особливого періоду регулюються законами України «Про правовий режим воєнного стану», «Про правовий режим надзвичайного стану», «Про функціонування єдиної транспортної системи України в особливий період» та «Про оборону України».

Законом України «Про оборону України» встановлено такі повноваження Кабінету Міністрів України, зокрема, здійснення загальнодержавних заходів щодо забезпечення живучості важливих об`єктів національної економіки, об`єктів критичної інфраструктури та державного управління у воєнний час.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1384 від 16.12.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 1109 від 09.10.2020» затверджено перелік секторів критичної інфраструктури, відповідно до якого до сектору системи життєзабезпечення, підсектору комунальні послуги відноситься: постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізоване питне водопостачання, централізоване водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» відноситься до сектору системи життєзабезпечення, який підлягає захисту як критична інфраструктура.

Спираючись на загально відомий факт здійснення російської федерацією агресії в сторону спроб знищити українську критичну інфраструктуру, в тому числі енерго- та водопостачання, що стало наслідком понесення відповідачем значних витрат на її відновлення, суд приходить до висновку про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, враховуючи статус відповідача, як об`єкта критичної інфраструктури, що забезпечує надання послуг з водопостачання, приймаючи до уваги те, що строк на який відповідач просить відстрочити виконання рішення становить лише 64 календарних дні, враховуючи необхідність забезпечення реального виконання судового рішення у справі та дотримання балансу інтересів позивача та відповідача, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10974/22 від 26.12.2022 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 225.315,85 грн до 28.02.2023.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договорів, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3 договорів покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений день встановленого строку.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати товару, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті отриманого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої становить 52.576,41 грн.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 52.576,41 грн є обґрунтованими.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме в частині нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1.000,00 грн суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку, позивач не вказав на те, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки, а наявність інших обставин, які мають істотне значення, підтверджується наступним.

24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022 строком на 30 діб та Указами Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 та № 757/2022 від 07.11.2022 строком на 90 діб.

Як вже встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» підпадає під критерій визначення об`єкту критичної інфраструктури, основним завданням якого є забір, очищення та постачання води, в тому числі на потреби населення.

Систематичні ракетні обстріли міста Києва та Київської області, які є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування, призводять до необхідності вживання відповідачем заходів, як об`єкта критичної інфраструктури, щодо захисту такої інфраструктури, скорішого її відновлення та забезпечення населення безперебійним питним водопостачанням.

Проте, суд не приймає до уваги посилання відповідача на п. 8.1 договорів, яким передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема військових дій будь-якого виду, оскільки відповідачем не дотримано вимог п. 8.3 договорів та не подано доказів письмово повідомлення іншої сторони про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення їх дії протягом 10 днів з дати настання кожної події.

Суд враховує, що джерелом доходу відповідача є кошти, які отримані як плата за надані послуги з водопостачання, проте в умовах воєнного стану ці надходження значно зменшилися, тоді як відповідач несе витрати для відновлення пошкоджених станцій та немає можливості нараховувати та стягувати неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Суд зазначає, щодо посилань позивача, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір пені.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення нарахованої позивачем неустойки до 100,00 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті за поставлений товар, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 57.332,37 грн інфляційних втрат та 5.886,58 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 57.332,37 грн інфляційних втрат.

За розрахунками суду розмір 3% річних (знаходиться в матеріалах справи) становить 5.872,67 грн та вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, зокрема невірно визначено період прострочення.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, в частині інфляційних втрат та 3% річних підлягає відхиленню з огляду на наступне

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про інфляційні втрат та три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Оскільки умовами договору не визначено розмір процентів річних позивачем пред`явлено вимогу про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Зазначені проценти та інфляційні втрати входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір інфляційних втрат та процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом враховано, що судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 239, 240, 331 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп»" (36008, м. Полтава, пров. Вантажний, 24, ) 225.315 (двісті двадцять п`ять тисяч триста п`ятнадцять) грн 85 коп. основного боргу, відстрочивши в цій частині виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/10974/22 від 26.12.2022 до 28.02.2023.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Групп» (36008, м. Полтава, пров. Вантажний, 24, ) 100 (сто) грн 00 коп. пені, 57.332 (п`ятдесят сім тисяч триста тридцять дві) грн 37 коп. інфляційних втрат, 5.872 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн 77 коп. 3% річних та 5.116 (п`ять тисяч сто шістнадцять) грн 46 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова