номер провадження справи 12/31/22-22/58/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 Справа № 908/109/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Ініній І.М.

За участю представників учасників справи:

від прокурора - Стешенко В.Є., посвідчення № 058619 від 14.12.2020

від позивача - Козлов В.В., довіреність № 02/03-20/01986 від 05.10.2022

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 - не з`явився

від відповідача-3 - Міщенко В.В., ордер серії АР № 1089836 від 08.06.2022

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/109/22

за позовом: Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд.14) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, -

позивач: Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" (49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 46)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" (69035, м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 11)

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д)

про визнання недійсними актів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви прокурора, позивача

Заступник Керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. № 53-5857вих-21 від 29.12.2021 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Запорізької міської ради (позивач) до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд", відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" про:

- визнання недійсним Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" від 07 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №№ 908, 909, 910;

- визнання недійсним Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" від 10 грудня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №№ 1580, 1581, 1582, припинивши речові права - право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" на об`єкти нерухомого майна: склади літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, номер запису про право власності/ довірчої власності 29424050.

Прокуратурою було виявлено порушення вимог земельного законодавства при використанні ТОВ "Інвест Рітейл Груп" земельної ділянки комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів та реєстрації прав на неї, що призвело до ненадходження коштів до бюджету м. Запоріжжя. У зв`язку з цим прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Запорізької міської ради до ТОВ "Інвест Рітейл Груп", про який відповідачу було відомо (ухвала про відкриття провадження у справі № 908/896/18 була отримана відповідачем 15.06.2018). Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.05.2018 у справі № 908/896/18 позов було задоволено в повному обсязі та стягнуто з ТОВ "Інвест Рітейл Груп" 241023,96 грн. Рішення набрало законної сили 09.10.2018, на виконання рішення було видано наказ. Державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Про відчуження ТОВ "Інвест Рітейл Груп" нерухомого майна окружна прокуратура дізналась саме з часу повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу, а саме з 20.12.2019. Таким чином, строк позовної давності прокурором не пропущено. На теперешній час виконавче провадження не завершено, востаннє виконавче провадження відкрито 18.05.2021. При примусовому виконанні рішення було встановлено, що ліквідне майно, на яке можливо звернути стягнення для фактичного виконання рішення, у боржника відсутнє, а право власності ТОВ "Інвест Рітейл Груп" на об`єкти нерухомого майна: склади літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, припинено 07.08.2018 на підставі акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу ТОВ "Енджой Трейд". На теперішній час за ТОВ "Інвест Рітейл Груп" право власності на об`єкти нерухомого майна не зареєстровано. Таким чином, єдине ліквідне майно, за рахунок якого було можливо забезпечити фактичне виконання судового рішення та здійснити реальне поновлення інтересів держави, є нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, право власності на яке боржником відчужено на користь ТОВ "Енджой Трейд". Кінцевим беніфіціарним власником ТОВ "Енджой Трейд" був ОСОБА_1 , який є керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп" та контролером вказаної юридичної особи. Вважає, що керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп" ОСОБА_1., з метою уникнення виконання судового рішення про стягнення з ТОВ "Інвест Рітейл Груп" грошових коштів, було умисно здійснено відчуження прав ТОВ "Інвест Рітейл Груп" на вказане нерухоме майно та передано його до статутного капіталу ТОВ "Енджой Трейд". Іншим засновником та одночасно директором ТОВ "Енджой Трейд" був ОСОБА_2 . У подальшому, 10.12.2018 право власності на нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, зареєстровано за ТОВ "Бізі Груп" на підставі Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп". Одним із засновників ТОВ "Бізі Груп" є ТОВ "Енджой Трейд". Таким чином, ОСОБА_1 , будучи засновником та керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп", кінцевим беніфіціарним власником ТОВ "Енджой Трейд" та засновником ТОВ "Бізі Груп" (як кінцевий беніфіціарний власник ТОВ "Енджой Трейд"), будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з ТОВ "Інвест Рітейл Груп", шляхом неодноразової передачі права власності на нерухоме майно до статутного капіталу підприємств, намагався уникнути примусової реалізації виконавцем нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, яке було єдиним майном, за рахунок якого було б можливо забезпечити виконання судового рішення. Відтак, відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами та на шкоду державним інтересам в особі Запорізької міської ради. Зважаючи на юридичну природу Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" від 07 серпня 2018 року та Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" від 10 грудня 2018 року, вони є юридично-значимими документами (та єдиними) на підставі яких здійснюються подальші правові дії, а саме: реєстрація речового права на дане майно, тобто, вони є правочинами, на підставі яких здійснюються правові дії, відтак, вони не породжують здійснення інших дій та прийняття будь-яких інших правочинів для вчинення реєстраційних дій щодо декларування свого права власності на нерухоме майно. Просив визнати недійсними вказані акти як такі, що є фраудаторними, тобто, укладені на шкоду кредитору - Запорізькій міській раді. Позов обгрунтовано ст.ст. 129-1, 131-1, 140, 142 Конституції України, ст.ст. 9, 14, 48 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 202, 203, 204, 215 ЦК України, ст.ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру".

06.06.2022 надійшла відповідь на відзив. У рішенні суду в справі № 908/896/18 зазначено про отримання представником відповідача (ТОВ "Інвест Рітейл Груп") 15.06.2018 ухвали про відкриття провадження в справі, що свідчить про обізнаність ТОВ "Інвест Рітейл Груп" про наявність судового провадження. ОСОБА_1 , будучи засновником та керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп", кінцевим беніфіціарним власником ТОВ "Енджой Трейд" та засновником ТОВ "Бізі Груп" (як кінцевий беніфіціарний власник ТОВ "Енджой Трейд"), будучи обізнаним про наявність судового рішення в справі № 908/896/18, шляхом неодноразової передачі права власності на нерухоме майно до статутного капіталу підприємств, намагався уникнути примусової реалізації державною виконавчою службою нерухомого майна. На 10.12.2018 кінцевим беніфіціарним власником ТОВ "Бізі Груп" були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (який також був керівником ТОВ "Енджой Трейд"), ТОВ "Енджой Трейд". Таким чином, наявні всі ознаки пов`язаності юридичних осіб та фізичних осіб, які є засновниками, керівниками та кінцевими беніфіціаріями ТОВ "Інвест Рітейл Груп", ТОВ "Енджой Трейд", ТОВ "Бізі Груп". Факт того, що ТОВ "Енджой Трейд" з моменту реєстрації не звітує в податкових органах, ставить під обгрунтований сумнів факту створення ТОВ "Енджой Трейд" саме для здійснення господарсьвої діяльності. На дату оспорюваного правочину від 10.12.2018 керівником ТОВ "Бізі Груп" була ОСОБА_3 . Сторонами в даному провадженні виступає, зокрема, ТОВ "Бізі Груп", від імені якого діє керівник, яким на теперішній час, є ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 23.12.2022 представник прокуратури зазначив, що вважає вказані акти фраудаторними угодами. Перший правочин (акт від 07.08.2018) вчинений після відмови (15.06.2018) в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову та до (11.09.2018) визнання в судовому порядку кредитором Запорізьку міську раду по справі № 908/896/18 на суму 241023,96 грн. Другий акт від 10.12.2018 складено після набрання рішенням суду по справі № 908/896/18 законної сили (09.10.2018) та до зверенння 13.11.2018 відповідного наказу до виконання в примусовому порядку. Пройшовши формальну процедуру державної реєстрації, "про людське око" та з метою ухилитися від виконання судового рішення по справі № 908/896/18, ні ТОВ "Інвест Рітейл Груп", ні ТОВ "Енджой Трейд" за своїм місцезнаходженням фактично не значаться. Для всіх трьох відповідачів є однаковий вид основної діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Вартість майна, що внесена до статутного капіталу товариств, оцінена лише в 50000,00 грн., при цьому нормативна грошова оцінка земельної ділянки під спірним майном - 9583248,97 грн. Якщо провести оцінку нерухомості в Єдиній базі даних звітів про оцінку Фонду державного майна, то його вартість становить 9824173,88 грн. Жодними доказами не підтверджені усні пояснення представника відповідача-3 щодо перебування комплексу в напівзруйнованому вигляді. Вказане додатково свідчить про фраудаторність актів.

Представник позивача - Запорізької міської ради в судовому засіданні 23.12.2022 просив позов задовольнити в повному обсязі. Наголосив, що судове рішення в справі № 908/896/18 є невиконаним до теперішнього часу з підстав відсутності у ТОВ "Інвест Рітейл Груп" будь-якого майна. Право власності на єдине майно, за рахунок якого можливо було забезпечити фактичне виконання рішення, було передано іншим юридичним особам на підставі оспорюваних актів. Вказані правочини не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки вчинені з їх порушенням, тому мають бути визнані судом недійсними, а набуте на підставі них право власності підлягає припиненню.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача-1. Заяви відповідача-1

Відповідач-1 відзив на позов не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Позиція (аргументи) відповідача-2. Заяви відповідача-2

Відповідач-2 відзив на позов не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

4. Позиція (аргументи) відповідача-3. Заяви відповідача-3

01.06.2022 на адресу суду надійшов відзив (вих. № 05-93 від 26.05.2022) на позовну заяву. Проти вимог прокурора заперечив у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На час укладення спірного правочину (акти оцінки внесків та прийому-передачі майна) сторони досягли взаємної згоди щодо істотних умов волевиявлення, та ці акти були укладені відповідно до вимог законодавста. Умовами спірних актів було передбачено перехід права власності на нерухоме майно, тобто, спірні акти мали правову мету та їх юридичними наслідками стала передача майна. Про вказане свідчить внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про перехід права власності. Відтак, коли на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Позивач помилково вказує, що під час укладення актів у сторін була мета, направлена на ухилення від виконання судового рішення шляхом незаконного виведення майна з власності товариства. Майно відчужувалось (передавалось по актам) на загальних підставах, оскільки не перебувало в обтяженні інших осіб. Позивачем не доведено, що відповідачі, вчиняючи оспорюваний правочин, заздалегідь одночасно мали намір та умисел його не виконувати, прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків за ним. Відсутні докази того, що ТОВ "Інвест Рітейл Груп" та інші відповідачі, чи особисто ОСОБА_1 на час складання оспорюваних актів були обізнані про судове рішення по справі № 908/896/18 чи навіть судовий процес. На 2018 рік, на час складання оспорюваних актів, кінцевий вплив на ТОВ "Бізі Груп", як власники/учасники, мали фізичні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ще юридична особа. 05.08.2019 єдиним учасником, кінцевим беніфіціарним власником (контролером) ТОВ "Бізі Груп" став ОСОБА_4 , який жодним чином не пов`язаний з іншими підприємствами, чи ОСОБА_1 . Для визнання актів фіктивними позивач не довів того, що метою укладення спірних актів є відсутність правових наслідків, обумовлених договором; у сторін наявна вина, що проявляється в формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел виник у сторін до моменту укладення актів.

21.06.2022 надійшло заперечення (вих. № 06-94 від 20.06.2022) на відповідь на відзив, згідно якого не погодився з викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, вважає позов необгрунтованим. В матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ "Інвест Рітейл Груп" (інші відповідачі) чи особисто ОСОБА_1 на час складання оспорюваних актів були обізнані про судове рішення в справі № 908/896/18. Відсутні докази притиправності поведінки ОСОБА_1 щодо умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили, перешкоджання його виконанню. Факт пов`язаності відповідачів-1,2,3 з ОСОБА_1 , який не заперечується відповідачем-3, не свідчить про одночасне виникнення умислу у всіх сторін до укладення фіктивного договору/акту. Прокурором не зазначається факт призначення ОСОБА_4 директором ТОВ "Бізі Груп", який вже три роки є власником підприємства, що грубо порушує його права та вказує на не повне з`ясування всіх обставин справи. ОСОБА_4 не визначений у позові як сторона спору чи третя особа.

У судовому засіданні 23.12.2022 представник зазначив, що оцінка майна (50000,00 грн.) відповідала вартості майна на час його оцінки. Прокурором не доведено умислу у пов`язаних всіх осіб, відсутнє відповідне кримінальне провадження.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

5. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 11.01.2022 суддею Смірновим О.Г. задоволено заяву Заступника Керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалено вжити заходи забезпечення позову у справі № 908/109/22 шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д), а саме: склади літ. А (площа 346,1 кв.м.), літ. Б (площа 653,9 кв.м.), літ. В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1 -є.

Вказана ухвала залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2022.

Ухвалою суду від 14.02.2022 суддею Смірновим О.Г. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/109/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.07.2022 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 03.08.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022, враховуючи відрядження судді Смірнова О.Г. з 08.08.2022, судову справу № 908/109/22 визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.08.2022 суддею Ярешко О.В. прийнято справу № 908/109/22 до свого розгляду та провадження. Ухвалено розпочати повторне проведення підготовчого провадження у справі № 908/109/22. Підготовче засідання призначено на 20.09.2022

Ухвалою суду від 20.09.2022 підготовче засідання відкладено на 18.10.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, регулярними обстрілами міста, зокрема, будівель критичної інфраструктури, підготовче засідання в справі, призначене на 18.10.2022, перенесено без визначення дати наступного засідання, про що учасників справи повідомлено ухвалою суду від 18.10.2022.

Ухвалою суду 01.11.2022 підготовче засідання призначено на 22.11.2022.

Ухвалою суду від 22.11.2022 на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче засідання в справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 13.12.2022.

У судовому засіданні 13.12.2022, для підготовки сторін до виступів у судових дебатах, ухвалою суду оголошувалась перерва до 23.12.2022.

У судове засідання 23.12.2022 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-3. Представники відповідачів-1,2 у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ТОВ "Інвест Рітейл Груп" (відповідач-1), ТОВ "Енджой Трейд" (відповідач-2) повідомлялися про судовий розгляд даної справи шляхом надсилання ухвал на адреси їх місцезнаходження та шляхом розміщення оголошень на сайті "Судова влада України" в мережі Інтернет.

Ухвали суду, що надсилалися на адресу місцезнаходження відповідача-1: 49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 46, повернуті до суду з відмітками на довідках Укрпошти: "за закінченням терміну зберігання"; "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвали суду, що надсилалися на адресу місцезнаходження відповідача-2: 69035, м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 11, повернуті до суду з відмітками на довідках Укрпошти: "за закінченням терміну зберігання"; "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідачі не повідомляли суд про зміну місцезнаходження, копії ухвал надсилались судом за адресами, зазначеними в позовній заяві, які співпадають з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд визнав можливим розглянути дану справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними матеріалами справи, за відсутності відповідачів-1,2.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

У судовому засіданні 23.12.2022 справу розглянуто, підписано та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.09.2018 у справі № 908/896/18 позовні вимоги Керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 27, ) на користь Запорізької міської ради (69059, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ) до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у сумі 241023 (двісті сорок одна тисяча двадцять три) грн. 96 коп. (одержувач: УК у м. Запоріжжі (м. Запоріжжя), , МФО 813015, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Запорізькій області, код платежу 24060300, р/р 0002). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 27, ) на користь прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури № 3 (, юридична адреса: вул. Добролюбова, 14, м. Запоріжжя, розрахунковий рахунок № 0271, код класифікації видатків бюджету 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 3615 (три тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 36 коп.

Вказане рішення набрало законної сили та на його виконання 16.10.2018 Господарським судом Запорізької області видано відповідні накази.

Згідно Інформаційної довідки від 26.11.2018 № 146769567 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно юридичної особи з кодом (ТОВ "Інвест Рітейл Груп"), за ТОВ "Інвест Рітейл Груп" не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20.12.2019 (ВП № 60488844) виконавчий документ: наказ № 908/896/18, виданий 16.10.2018 Господарським судом Запорізької області, повернуто стягувачу (Запорізькій міській раді) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю у боржника (ТОВ "Інвест Рітейл Груп") майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У подальшому, постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.05.2021 (ВП № 65470982) відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 908/896/18, виданого 16.10.2018 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ "Інвест Рітейл Груп" на користь Запорізької міської ради 241023,96 грн.

Згідно Інформаційної довідки від 26.11.2021 № 286908502 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, за ТОВ "Бізі Груп" зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: склади - літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є; номер запису про право власності/ довірчої власності: 29424050; форма власності: приватна; частка 1/1. Підставою для державної реєстрації зазначено Акт оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп", серія та номер: 1580, 1581, 1582, виданий 10 грудня 2018 року, видавник: ОСОБА_3, ТОВ "Енджой Трейд", ТОВ "Бізі Груп"; протокол, серія та номер: 04/12-2018, виданий 04.12.2018, видавник: ТОВ "Енджой Трейд". Дата державної реєстрації: 10.12.2018.

Згідно даної Інформаційної довідки, 07.08.2018 проведено державну реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомого майна за ТОВ "Енджой Трейд". Підставою для державної реєстрації вказано Акт оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд", серія та номер: 908, 909, 910, виданий 07 серпня 2018 року, видавник: ОСОБА_2., ТОВ "Інвест Рітейл Груп", ТОВ "Енджой Трейд".

01.03.2016 право на вказані об`єкти нерухомого майна було зареєстровано за ТОВ "Інвест Рітейл Груп" на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 1511, виданий 01.03.2016, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І.

Відповідно до Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" від 07 серпня 2018 року, ОСОБА_2 та ТОВ "Інвест Рітейл Груп", в особі директора ОСОБА_1, оцінили майно, яке є внеском учасника ТОВ "Інвест Рітейл Груп" до статутного капіталу ТОВ "Енджой Трейд" (зазначені вище склади), у сумі 50000,00 грн. Згідно Акту, майно передано від ТОВ "Інвест Рітейл Груп" до ТОВ "Енджой Трейд".

Справжність підписів на даному акті посвідчено 07.08.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., за реєстровими №№ 908, 909, 910.

Відповідно до Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" від 10 грудня 2018 року, ОСОБА_3 та ТОВ "Енджой Трейд", в особі директора ОСОБА_2, оцінили майно, яке є внеском учасника ТОВ "Енджой Трейд" до статутного капіталу ТОВ "Бізі Груп" (зазначені вище склади), у сумі 50000,00 грн. Згідно Акту, майно передано від ТОВ "Енджой Трейд" до ТОВ "Бізі Груп".

Справжність підписів на даному акту посвідчено 10.12.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., за реєстровими №№ 1580, 1581, 1582.

Відповідно до інформації ГУ ДПС у Запорізькій області від 23.03.2021 вих. № 237-21, ТОВ "Інвест Рітейл Груп" з 2019 року (у зв`язку зі зміною з 25.10.2018 місцезнаходження) перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області; ТОВ "Енджой Трейд" з 20.07.2018 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, з моменту реєстрації не звітує; ТОВ "Бізі Груп" з 06.12.2018 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, з моменту реєстрації звітність до податкових органів не подає, з 01.01.2020 ТОВ "Бізі Груп" на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку третьої групи.

7. Щодо представництва прокуратурою інтересів держави у суді

Відповідно ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частин 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рн/99 від 08.04.1999, під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Судом враховано, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформовано правовий висновок, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Згідно листа Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.10.2021, Запорізька міська рада з позовом про визнання правочину недійсним не зверталась. Вказане свідчить про нездійснення Запорізькою міською радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади міста Запоріжжя, та свідчить про наявність підстав для представництва, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

У матеріалах справи міститься повідомлення від 28.12.2021 вих. № 53-5766вих- адресоване позивачу, щодо пред`явлення відповідної позовної заяви в інтересах держави.

Отже, при зверненні з даним позовом до господарського суду прокурором дотримано норми статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", визначено уповноважений державою орган та належним чином обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок, у тому числі, бездіяльності позивача.

8. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємнопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

Цивільний кодекс України (ст. 204) установлює презумпцію правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 викладено правовий висновок: порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному Кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.3, 76.5).

У Рішенні від 28 квітня 2021 року№ 2-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполучення «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства, перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину, є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, вбачається, що рішення Господарського суду Запорізької області від 11.09.2018 у справі № 908/896/18 набрало законної сили 09.10.2018.

Позовна заява (вих. № 3283вих-18 від 14.05.2018) Керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізька міська рада, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" про стягнення до місцевого бюджету 241023,96 грн. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за якою 08.06.2018 було відкрито провадження у справі № 908/896/18 надійшла до Господарського суду Запорізької області 14.05.2018.

Як встановлено судом при розгляді справи № 908/896/18, майно: склади літ. А, Б, В, сторожка літ. Г, на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1є, перейшло до ТОВ "Інвест Рітейл Груп" згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2016. Розпорядженням Запорізького міського голови від 20.02.2016 р. № 86р перейменовано вулицю Леонова у місті Запоріжжі на вулицю Парковий бульвар. Набувши право власності на об`єкти нерухомості: склади, сторожку по вул. Леонова, 1є у м. Запоріжжі, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, відповідач (ТОВ "Інвест Рітейл Груп") належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою, та у період із 01.04.2017 по 31.01.2018 не сплачував за користування нею плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. З моменту виникнення права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на вказаній земельній ділянці, у відповідача (ТОВ "Інвест Рітейл Груп") виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомості. Проте дії щодо оформлення земельної ділянки по вул. Леонова (нова назва бульвар Парковий), 1є у м. Запоріжжі відповідач не здійснив.

Як зазначено в даному рішенні, копії ухвал суду надсилалися на адресу відповідача (ТОВ "Інвест Рітейл Груп"): 69001, м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд. 27, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та у позовній заяві. Ухвала про відкриття провадження у справі отримана представником відповідача 15.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

Відтак, ТОВ "Інвест Рітейл Груп" було відомо про судовий розгляд справи № 908/896/18 та, відповідно, про наявність заборгованості в сумі 241023 (двісті сорок одна тисяча двадцять три) грн. 96 коп., яка була стягнута вказаним судовим рішенням на користь Запорізької міської ради. Суд також враховує, що у ТОВ "Інвест Рітейл Груп", з моменту виникнення права власності на об`єкти нерухомості, виник обов`язок щодо оформлення та реєстрації речового права на зазначену вище земельну ділянку, а отже, й обов`язок сплати орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності.

Разом з тим, під час судового розгляду справи № 908/896/18 ТОВ "Інвест Рітейл Груп" за Актом оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" від 07 серпня 2018 року, нерухоме майно: склади - літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, яке належало на праві власності ТОВ "Інвест Рітейл Груп", передано ТОВ "Енджой Трейд" як внесок до статутного капіталу. Право власності на вказане майно перейшло до ТОВ "Енджой Трейд".

Згідно п. 14.1.159 Податкового кодексу України, пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: а) для юридичних осіб: кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, станом на 07.08.2018 єдиним засновником та керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп" був ОСОБА_1 , який також був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Енджой Трейд". Окрім ОСОБА_1 , засновником ТОВ "Енджой Трейд" станом на 07.08.2018 також було ТОВ "Інвест Рітейл Груп" та ОСОБА_2 . Керівником ТОВ "Енджой Трейд" станом на 07.08.2018 був ОСОБА_2 .

У подальшому, право власності на вказане нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, перейшло до ТОВ "Бізі Груп" на підставі Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" від 10 грудня 2018 року.

Станом на 10.12.2018 засновниками ТОВ "Енджой Трейд" були ОСОБА_1 , який був кінцевим бенефіціарним власником, ТОВ "Інвест Рітейл Груп" та ОСОБА_2 . Керівником ТОВ "Енджой Трейд" станом на 10.12.2018 був ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів справи, станом на 10.12.2018 засновниками ТОВ "Бізі Груп" були ОСОБА_3 , яка була кінцевим бенефіціарним власником, ТОВ "Енджой Трейд", кінцевим беніфіціарним власником якого був ОСОБА_1 , який також визначений кінцевим беніфіціарним власником, ТОВ "Енджой Трейд". Керівником ТОВ "Бізі Груп" станом на 10.12.2018 була ОСОБА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який був єдиним засновником та керівником ТОВ "Інвест Рітейл Груп", засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Енджой Трейд" та засновником ТОВ "Бізі Груп" (як кінцевий бенефіціарний власник ТОВ "Енджой Трейд") у період судового розгляду справи № 908/896/18 та в період примусового виконання судового рішення у вказаній справі здійснив неодноразову передачу права власності на спірне нерухоме майно до статутного капіталу товариств.

При цьому, за ТОВ "Інвест Рітейл Груп" іншого нерухомого майна на праві власності не зареєстровано.

За приписами ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Судове рішення в справі № 908/896/18, що набрало законної сили, наразі залишається невиконаним на шкоду кредитора - Запорізької міської ради з причин відсутності майна у боржника - ТОВ "Інвест Рітейл Груп".

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

17.10.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням суд приходить до висновку, що ТОВ "Інвест Рітейл Груп", а у подальшому ТОВ "Енджой Трейд" та ТОВ "Бізі Груп" здійснено зловживання правом щодо відчуження та набуття права власності на спірне майно; дії вказаних осіб визнаються судом недобросовісними, оскільки відчужуючи майно відповідач-1 намагався уникнути сплати боргу за судовим рішенням.

Суд наголошує, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.

Враховуючи наведене, судом задовольняються позовні вимоги про визнання недійсними Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" від 07 серпня 2018 року, та Акту оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" від 10 грудня 2018 року, оскільки вказані правочини розцінуються судом як фраудаторні.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Враховуючи наведені приписи законодавства, позовна вимога щодо припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" на об`єкти нерухомого майна: склади літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, номер запису про право власності/ довірчої власності 29424050, судом задовольняється.

Стосовно посилання прокурора в позовній заяві на ст. 234 ЦК України, частинами першою та другою якої визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, суд зазначає таке.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок, вказавши, що: - предмет позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; - підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу; - правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відтак, обов`язком позивача є самостійне визначення позовних вимог, наведення правових підстав позову, а обов`язком суду є надання правової кваліфікації відносинам сторін та правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 265/6582/16-ц суд вказав, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що слід розмежовувати конструкції фіктивності та фраудаторності, оскільки фіктивний правочин не передбачає наміру створити правові наслідки, натомість фраудаторний їх створює - відчужується майно тощо.

У даному випадку судом не вбачаються ознаки фіктивності оспорюваних правочинів - актів від 07.08.2018 та від 10.12.2018 оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутних капіталів Товариств. Вказані правочини, як зазначено вище, визнано судом недійсними в зв`язку з їх фраудаторністю.

Стосовно заперечень відповідача-3 щодо порушення прав ОСОБА_4 , який з 05.08.2019 є єдиним учасником, кінцевим беніфіціарним власником (контролером) ТОВ "Бізі Груп", суд зазначає таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Сторонами в даній справі, зокрема, відповідачем-3 не було подано заяви про залучення до участі у справі ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. ОСОБА_4 також не було подано суду заяви щодо вступу в справу в якості третьої особи. Судом при підготовці справи до розгляду не було встановлено обставин, з яких слідує, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 , який є керівником ТОВ "Бізі Груп", достеменно відомо про рогляд даної справи судом за участі ТОВ "Бізі Груп" (відповідач-3).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

При розгляді даної справи судом не встановлено та відповідачем не доведено порушення права ОСОБА_4 , як фізичної особи.

9. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного вище, судовий збір у загальній сумі 5675,00 грн. (4540,00 грн. за подання позовної заяви та 1135,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову) покладається на відповідачів-1,2,3.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Акт оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" () від 07 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №№ 908, 909, 910.

Визнати недійсним Акт оцінки внесків та прийому-передачі майна для створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" () від 10 грудня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №№ 1580, 1581, 1582, припинивши речові права - право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д, ) на об`єкти нерухомого майна: склади літ. А (площа 346,1 кв.м.), Б (площа 653, 9 кв.м.), В (площа 343,5 кв.м.), сторожка літ. Г (площа 13,7 кв.м.), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-є, номер запису про право власності/ довірчої власності 29424050.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Рітейл Груп" (49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 46, ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 14; отримувач: Запорізька обласна прокуратура; 3) кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) грн. 68 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енджой Трейд" (69035, м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 11, ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 14; отримувач: Запорізька обласна прокуратура; 3) кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) грн. 66 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізі Груп" (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д, ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 14; отримувач: Запорізька обласна прокуратура; 3) кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) грн. 66 коп.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. на лікарняному з 26.12.2022 по 09.01.2023 включно, повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 10 січня 2023.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко