ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" грудня 2022 р. Cправа № 902/870/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пшегорської О.Я.,

представника позивача - Ізвєкова В.В.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (вул. Тургенєвська, 55, 2-й поверх, м. Київ, 04050)

до: Фермерського господарства "Дубовий Гай" (вул. Весела, буд. 65, відокремлена садиба, село Побірка, Теплицький район, Вінницька область, 23825)

про стягнення 238 233,34 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" подано позов до Фермерського господарства "Дубовий Гай" про стягнення 238 233,34 грн.

Ухвалою суду від 21.09.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/870/22 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 20.10.2022.

Під час підготовчого провадження учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 136-149, т. 1); позивачем - відповідь на відзив відповідача (а.с. 154-175, т 1).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію судового процесу та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2022, про що постановлено відповідну ухвалу від 10.11.2022 у протокольній формі.

Ухвалою суду від 01.12.2022, внаслідок задоволення клопотання представника відповідача (вх. №01-34/10305/22 від 01.12.2022), розгляд справи по суті відкладено на 22.12.2022.

Окремо слід зазначити, що ухвалою від 03.10.2022 представнику позивача забезпечено участь у судових засіданнях по справі №902/870/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На визначений час у судове засідання 22.12.2022 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції), повідомлений належним чином відповідач правом участі у судовому засіданні свого представника не скористався.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" відповідно до Договору про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021 стало новим кредитором Фермерського господарства "Дубовий Гай" у правовідносинах, що виникли на підставі Договору поставки №ВН-68 від 18.12.2019, укладеного між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" та Фермерським господарством "Дубовий Гай". При цьому позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №ВН-68 від 18.12.2019 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" заявлено до стягнення з Фермерського господарства "Дубовий Гай" 238 233,34 грн заборгованості, з яких: 98 853,84 грн - основного боргу; 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних та 19 770,77 грн - штрафу.

У відзиві на позовну заяву Фермерське господарство "Дубовий Гай" зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом п. 7.3. Договору поставки №ВН-68 від 18.12.2019 зазначено, що сторона, яка порушила зобов`язання повинна усунути ці порушення, не чекаючи пред`явлення претензії (позову) іншою стороною договору і сплатити проценти, штрафні санкції, що передбачені договором, лише за наявності письмової вимоги сторони про це.

Оскільки позивач письмову вимогу про сплату процентів та штрафних санкцій відповідачу не надсилав, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України у останнього не виникло зобов`язання про сплату процентів та штрафних санкцій, зазначених у позовній заяві.

Поряд з цим відповідач визнає позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 98 853,84 грн та інфляційних втрат в розмірі 32 573 грн, а також просить зменшити штраф до 1 000 грн, в іншій частині позову просить відмовити.

У відповіді на відзив Товариство з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" вказує на хибність твердження відповідача, що у позивача немає підстав у судовому порядку вимагати стягнення процентів та штрафу, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" не надсилало відповідачу окрему вимогу про це.

По-перше, у п. 7.3. Договору поставки сторони визначили, що нарахування штрафів та процентів є правом сторони, яке воно реалізовує на власний розсуд.

Такий підхід до договірного регулювання нарахування процентів та штрафів заснований на законодавчих вимогах інституту відповідальності за порушення господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин (ч. 4 ст. 217 ГК України).

Тобто закон прямо визначає, що застосування господарських санкцій відбувається виключно за ініціативою однієї із сторін.

По-друге, ТОВ "Лімагрейн Україна" в порядку досудового врегулювання спору 18.01.2022 надіслало ФГ "Дубовий Гай" Претензію про погашення заборгованості за Договором поставки № ВН-68 від 18.12.2019 з вимогою погасити заборгованість ФГ "Дубовий Гай" перед ТОВ "Лімагрейн Україна" протягом 3 (трьох) банківських днів (з розрахунками суми основного боргу, інфляційних втрат, 48% річних та штрафу станом на 12.01.2022).

Претензію відповідач отримав за двома адресами 24.01.2022 та 27.01.2022, що підтверджується інформацією з офіційного вебсайту АТ "Укрпошта" про стан відповідних поштових відправлень.

По-третє, ТОВ "Лімагрейн Україна" реалізовує своє право на застосування господарських санкцій у зв`язку із порушенням ФГ "Дубовий Гай" своїх грошових зобов`язань за Договором поставки, шляхом звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

18.12.2019 між Фермерським господарством "Дубовий Гай" (Покупець, відповідач) та Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (Постачальник, первісний кредитор) укладено Договір поставки №ВН-68 (Договір поставки), відповідно до п.1.1. якого у порядку, строки та на умовах визначених цим Договором поставки і специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність Покупця такий товар: насіння для сівби; пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива; мінеральні добрива, а Покупець зобов`язується приймати цей Товар й оплачувати його.

Погоджені сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в Специфікаціях до Договору поставки, що є невід`ємними його частинами (п. 2.1. Договору поставки).

Згідно із п. 4.5. Договору поставки підписання Покупцем накладної або іншого документу про передачу йому Товару засвідчує факт передачі йому разом із товаром усієї необхідної документації, що його стосується, у тому числі документів про якість товару, рекомендацій виробника щодо його використання, транспортування та зберігання. Датою поставки (передачі) товару є дата, що вказана в накладній.

На виконання умов Договору поставки, відповідно до погоджених сторонами Специфікацій: № 2 від 07.05.2020, №3 від 12.05.2020, №4 від 12.05.2020, №5 від 02.06.2020 відповідачу поставлено Товар на загальну суму 172 453,84 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- №20152 від 12.05.2020 на суму 10 052,58 грн;

- №20825 від 14.05.2020 на суму 35 026,32 грн;

- №20829 від 14.05.2020 на суму 22 954,08 грн;

- №20832 від 14.05.2020 на суму 100 833,7 грн;

- №24140 від 01.06.2020 на суму 1 072,2 грн;

- № 24738 від 03.06.2020 на суму 2 514,96 грн.

Як вказує позивач, відповідачем здійснено часткову оплату вартості поставленого Товару, внаслідок чого основний борг Фермерського господарства "Дубовий Гай" за Договором поставки становить 98 853,84 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ПП "Бізон-Тех 2006" від 09.11.2021 (а.с. 62, т.1).

Наявність основного боргу на вказану суму відповідачем визнається за змістом поданого відзиву на позовну заяву.

За Договором про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021 Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (Первісний кредитор, Цедент) відступлено право вимоги до Фермерського господарства "Дубовий Гай" (Боржник, відповідач) за Договором поставки новому кредиторові - Товариству з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (Цесіонарій, позивач).

Згідно з п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021 розмір заборгованості Боржника, яка відступається на підставі цього Договору, станом на дату укладення цього Договору складає 98 853,84 грн, що відповідає основному боргу за поставлений товар.

Цесіонарій одержує право (замість Цедента) вимагати від Боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за Основним договором, у т.ч. стягнення неустойки, процентів (відсотків), суми індексації ціни товарів, інфляційних втрат, збитків, штрафних санкцій (п. 1.6. Договору про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021).

У зв`язку з відступленням права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" звернулося із позовом до суду про стягнення з Фермерського господарства "Дубовий Гай" 238 233,34 грн заборгованості, з яких: 98 853,84 грн - основного боргу; 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних та 19 770,77 грн - штрафу внаслідок прострочення виконання відповідного зобов`язання.

Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією про погашення заборгованості в досудовому порядку (вих. №69 від 18.01.2022), однак реагування відповідача на таку претензію матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Спірна заборгованість виникла за Договором поставки №ВН-68 від 18.12.2019.

За приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору поставки визначені статтями 266-271 Господарського кодексу України та статтями 669-692 Цивільного кодексу України.

Враховуючи дотримання форми та змісту щодо визначення істотних умов договору відсутні підстави вважати неукладеним Договір поставки №ВН-68 від 18.12.2019.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як слідує з матеріалів справи та визнається відповідачем, останній заборгував Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" 98 853,84 грн за поставлений Товар, позаяк строк виконання такого зобов`язання настав за кожною із погоджених сторонами специфікацій до Договору поставки.

Факт поставки підтверджується відповідними видатковими накладними як первинними документами бухгалтерського обліку. Водночас суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи дотримання вищезазначених законодавчих приписів, відповідно до Договору про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" стало новим кредитором Фермерського господарства "Дубовий Гай" у правовідносинах, що виникли на підставі Договору поставки №ВН-68 від 18.12.2019.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 98 853,84 грн основного боргу, внаслідок чого суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині у повному обсязі.

Оскільки позивачем, окрім основного боргу, також заявлено до стягнення з Фермерського господарства "Дубовий Гай" 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних та 19 770,77 грн - штрафу, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Поряд з цим згідно з п. 7.2.3. Договору поставки сторони дійшли згоди, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором Покупець замість 3% річних передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Перевіркою правильності за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 48 % річних (за період прострочення з 16.10.2020 по 16.08.2022 на суму основного боргу) встановлено, що нарахування позивача перебувають в межах розрахунку суду.

Тому заявлені до стягнення складові заборгованості: 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1.3. Договору поставки сторони узгодили, що за прострочення оплати за виконання грошових зобов`язань за договором понад 20 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми грошового зобов`язання простроченої понад 20 днів календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому пункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання щодо оплати вартості поставленого Товару понад 40 календарних днів, що є підставою для нарахування штрафу в розмірі 20% від суми грошового зобов`язання відповідно до п. 7.1.3. Договору поставки.

Арифметичною перевіркою правильності нарахування штрафу помилок не виявлено, внаслідок чого, суд дійшов висновку про обґрунтованість такого нарахування в сумі 19 770,77 грн та про задоволення позову в цій частині.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч. 1 ст. 75 ГПК України).

Суд акцентує увагу, що відповідачем у відзиві на позовну заяву визнаються основний борг в сумі 98 853,84 грн та інфляційні втрати в сумі 32 573 грн, щодо решти вимог Фермерське господарство "Дубовий Гай" висловило позицію в заперечення позову, при цьому відповідач просить суд зменшити суму штрафу до 1 000 грн.

Разом з тим, умови щодо стягнення 48% річних та штрафу погоджені сторонами за Договором поставки. Водночас позивачу уступлено право вимоги до відповідача як боржника за усіма можливими складовими заборгованості. Так, в силу приписів п. 1.6. Договору про відступлення права вимоги №53 від 10.11.2021 Цесіонарій одержує право (замість Цедента) вимагати від Боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за Основним договором, у т.ч. стягнення неустойки, процентів (відсотків), суми індексації ціни товарів, інфляційних втрат, збитків, штрафних санкцій.

Твердження відповідача про ненаправлення вимоги відповідачу щодо стягнення процентів та штрафних санкцій як підстави для стягнення в порядку п. 7.3. Договору спростовуються матеріалами справи.

Більше того, враховуючи визнання відповідачем підстав для нарахування інфляційних втрат, останній підтверджує факт прострочення виконання зобов`язання за Договором поставки, тому наявні підстави для стягнення й 48% річних та штрафу в силу погоджених умов такого Договору.

Поряд з цим зменшення нарахування штрафу до 1000 грн, як просить відповідач, жодним чином не забезпечує балансу інтересів сторін, тому суд не вбачає жодних обґрунтованих підстав для такого зменшення.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує із умов укладеного між сторонами договорів, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 3 573,5 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про зазначення в рішенні про нарахування 48% річних на розмір заборгованості до моменту повного виконання рішення суду, то ч. 10 ст. 238 ГПК України хоча й передбачено таке право суду, однак таке зазначення не враховує інтересів відповідача та фактично позбавляє його права клопотати про зменшення розміру відповідного нарахування в майбутньому. Поряд з цим існує стала практика Верховного Суду щодо можливості зменшення й відсотків річних, погоджених сторонами в більшому розмірі, аніж 3%. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої вимоги.

Визначаючись щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Як слідує з матеріалів справи, 02.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" та Адвокатським об`єднанням "Есквайрс" укладено Договір №01-02/12/19 про надання професійної правничої (правової) допомоги. Додатком №12 від 20.06.2022 до такого Договору сторони погодили фіксований розмір гонорару, який сплачується адвокатському об`єднанню, що становить 32 500 грн без ПДВ.

Факт сплати позивачем фіксованого гонорару в сумі 32 500 грн підтверджується копією платіжного доручення №2377 від 19.07.2022.

Окрім того, матеріали справи містять копію ордеру про надання правничої допомоги серії ВО № 1038344 адвокатом Ізвєковим Віталієм Володимировичем ТОВ "Лімагрейн Україна" у складі адвокатського об`єднання "Есквайрс".

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Оскільки сторони погодили фіксований розмір гонорару Адвокатського об`єднання в сумі 32 500 грн, суд враховує висновок викладений у постанові КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, позаяк розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Поряд з цим у п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 висловлено правову позицію, що випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки, зокрема, викладено у додатковій постанові ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вважає заявлені позивачем послуги на адвоката необґрунтованими, оскільки відсутній розрахунок їх вартості та факт надання таких послуг, а також вважає вартість послуг адвоката неспіврозмірним з ринковими цінами.

Однак суд акцентує увагу, про що зазначено вище, що у постанові КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 міститься висновок, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, позаяк розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Поряд з цим відповідач не наводить жодних аргументів щодо неспівмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, що відповідало б висновкам Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 як підстави для зменшення розміру фіксованого гонорару.

За таких обставин суд не вправі втручатися у розмір погодженого між сторонами гонорару та відповідно зменшувати його на власний розсуд.

Водночас заявлена позивачем сума витрат на професійну правову допомогу відповідає орієнтовному розрахунку таких витрат, викладеному у позовній заяві.

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи, обґрунтованих підстав для їх зменшення відповідачем не наведено, відтак суд дійшов висновку про покладення таких витрат на Фермерське господарство "Дубовий Гай" сумі 32 500 грн в силу приписів п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, оскільки позов задоволено повністю.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Дубовий Гай" (вул. Весела, буд. 65, відокремлена садиба, село Побірка, Теплицький район, Вінницька область, 23825; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (вул. Тургенєвська, 55, 2-й поверх, м. Київ, 04050; ) 98 853,84 грн - основного боргу; 32 573 грн - інфляційних втрат; 87 035,73 грн - 48% річних; 19 770,77 грн - штрафу; 3 573,5 грн - витрат на сплату судового збору та 32 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: представника позивача Ізвєкова В.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; представника відповідача Катрича П.С. - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повне рішення складено 02 січня 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Тургенєвська, 55, 2-й поверх, м. Київ, 04050;

3 - відповідачу - вул. Весела, буд. 65, відокремлена садиба, село Побірка, Теплицький район, Вінницька область, 23825.