РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2022Справа № 910/5188/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Заступника Генерального прокурора

в інтересах держави в особі

Кабінету Міністрів України

Міністерства оборони України

до 1) Державної організації (установи, закладу) Центральне територіальне

управління капітального будівництва,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп",

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ботлер"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів

Київське квартирно-експлуатаційне управління

про визнання недійсними договорів

За участю представників учасників процесу:

від прокуратури Толстореброва О.О.

від позивача-1 не з`явився

від позивача-2 Плаксін М.М., Матр`янова Н.В.

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 не з`явився

від відповідача-3 Губін С.О.

від третьої особи Сажієнко І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступник Генерального прокурора з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України до Державної організації (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ботлер" про визнання недійсними договорів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу, укладений між Державною організацією (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5322, а також договір від 15.08.2019 про внесення змін та доповнення до договору від 20.12.2016, укладений між Державною організацією (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ботлер", є недійсними, оскільки укладені з порушенням законодавства, а саме: без проведення конкурсу, без згоди уповноваженого на розпорядження майном, яке є предметом вказаних договорів, органу (Міністерства оборони України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 відкрито провадження за поданим позовом, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у даній справі третю особу (Київське квартирно-експлуатаційне управління), призначено проведення підготовчого засідання на 02.08.2022, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

20.07.2022 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких заявлені прокурором у даній справі позовні вимоги підтримано.

Ухвалою від 02.08.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 18.08.2022.

17.08.2022 від позивача-1 надійшли письмові пояснення, в яких останнім підтримуються заявлені прокурором у даній справі позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18.08.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 06.09.2022.

Ухвалою суду від 06.09.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.09.2022.

Ухвалою суду від 27.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 11.10.2022.

Судове засідання, призначене на 11.10.2022, не відбулось.

11.10.2022 від відповідача-3 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, 12.10.2022 від відповідача-3 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

З матеріалами справи представник відповідача-3 ознайомлений 26.10.2022, що підтверджується його підписом на клопотанні, яке зареєстровано в суді 11.10.2022.

Ухвалою суду від 19.10.2022 призначено проведення судового засідання на 01.11.2022.

31.10.2022 від відповідача-3 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 01.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 17.11.2022.

09.11.2021 через електронну пошту суду від відповідача-3 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 15.11.2022 судом відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання відповідача-3, зважаючи на відсутність технічної можливості для проведення судового засідання в приміщення Господарського суду Одеської області.

17.11.2022 від відповідача-3 надійшли заяви про застосування до вимог прокурора у даній справі наслідків спливу строку позовної давності, в якій відповідач-3 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 05.12.2022.

21.11.2022 третьою особою подано пояснення по справі, в яких останньою підтримуються заявлені вимоги.

Крім того, 21.11.2022 Міністерством оборони України подано заперечення на заяву відповідача-3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

01.12.2022 прокуратурою подано заперечення на заяву відповідача-3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

05.12.2022 через електронну пошту суду від відповідача-3 надійшла заключна промова.

06.12.2022 від третьої особи надійшли заперечення на заяву відповідача-3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Судове засідання, призначене на 05.12.2022, не відбулось (повітряна тривога).

Ухвалою суду від 06.12.2022 призначено судове засідання на 15.12.2022.

У судовому засіданні 15.12.2022 прокурор, представники позивача-2 та третьої особи позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, представник відповідача-3 проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, представники позивача-1, відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, в судовому засіданні 15.12.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.12.2016 між Державною організацією (установа, заклад) Центральне територіальне управління капітального будівництва (сторона-1, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" (сторона-2, відповідач-2) укладено договір про будівництво житлового комплексу по вулиці Максимовича Михайла (колишня назва вулиці -Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 5322.

Як вказано в преамбулі вказаного договору останній укладено на виконання положень Постанови КМУ від 03.08.2006 № 1081 "Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями", Постанови Верховної Ради від 06.05.2014 № 1238-VII "Про додаткові заходи щодо зміцнення обороноздатності та безпеки Держави".

Зі сторони відповідача-1 договір укладено Т.в.о. начальника управління Собаном С.А., який діє на підставі положення про Центральне територіальне управління капітального будівництва (наказ Міністра оборони України № 453 від 25.07.2006).

За умовами договору Центральне територіальне управління капітального будівництва є користувачем земельної ділянки і в установленому законодавством порядку має намір реалізувати право на її забудову, в рамках цього договору є замовником будівництва, в т.ч. на підставі Положення про Центральне територіальне управління капітального будівництва (наказ Міністерства оборони України № 453 від 25.07.2006). Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" забезпечує будівництво об`єкту грошовими коштами, матеріальними цінностями та виконання всього комплексу будівельних робіт, передбачених цим договором (п.п. 1.1.2 та 1.1.3 договору).

Згідно з п.1.1.4 договору об`єкт (об`єкт будівництва) - житловий комплекс, будівництво якого планується на земельній ділянці, що розташована за адресою: вулиця Максимовича Михайла (колишня назва вулиці - Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва, а також будь-які інженерно-технічні споруди та комунікації, безпосередньо з ним пов`язані.

Пунктом 1.1.5 договору передбачено, що земельна ділянка - частина земної поверхні, розташована за адресою: вулиця Максимовича Михайла (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва (територія військового містечка 167), кадастровий номер 0:79:364:0001, орієнтовною площею 20,26 га відповідно до технічного звіту, надана стороні-1 згідно з рішенням Київської міської ради депутатів трудящих від 02.03.1949 № 3-С.

Відповідно до п. 2.1 договору Центральне територіальне управління капітального будівництва та Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" зобов`язуються збудувати об`єкт згідно з проектно-кошторисною документацією за адресою: вулиця Максимовича Михайла (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва.

Відповідно до п. 2.2 договору для реалізації цього договору Центральне територіальне управління капітального будівництва передає, а товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" приймає частину функцій замовника. Обсяг прав та обов`язків, що передаються товариству з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" для виконання функцій замовника будівництва об`єкту, визначено цим договором.

Згідно з п. 4.1.1 договору сторона-2 (ТОВ "Укрбуд Інвестгруп") приймає на себе виконання частини функцій замовника будівництва об`єкта, у тому числі:

- отримання вихідних даних на проектування, розроблення та погодження проектно-кошторисної документації, забезпечення будівництва проектно-кошторисною документацією, оформлення в установленому законодавством порядку дозвільних документів на будівництво об`єкту;

- укладання договору підряду на виконання проектних робіт, будівельно-монтажних робіт, фінансування будівельних робіт та інших витрат, пов`язаних з будівництвом об`єкту, уточнення обсягів виконаних робіт і проведення розрахунків з підрядниками будівництва;

- забезпечення будівництва об`єкту будівельними матеріалами, устаткуванням обладнанням, конструкціями і комплектуючими виробами;

- ведення технічного нагляду за будівництвом, підписання актів виконаних робіт та інших документів щодо обсягу, якості, строку виконання та вартості робіт, здійснення контролю за своєчасним виконанням пусконалагоджувальних робіт, визначення балансової вартості об`єкту;

- введення об`єкту в експлуатацію;

- оформлення прав власності на частину об`єкту, яка буде належати стороні-2;

- виконання інших функцій, зокрема, але не виключно, визначених розділом 3 Положення про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекцію підприємства, що будується) та технічному нагляді (постанова № 16 Держбуду СРСР від 02.02.1988 року), за виключенням тих функцій, виконання яких покладено на сторону-1.

Відповідно до п. 3.1 договору об`єктом забудови є земельна ділянка за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вулиця Максимовича Михайла (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 орієнтовною площею 20,26 га.

Сторона-1 (Центральне територіальне управління капітального будівництва) зобов`язується на умовах, визначених договором, забезпечити реєстрацію права користування земельною ділянкою (оренда), визначену в п. 1.1.5 договору з цільовим призначенням земельної ділянки, яке дозволить сторонам здійснити реалізацію умов цього договору, у тому числі, здійснювати її забудову, а також утримувати і обслуговувати завершений будівництвом об`єкт (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що право користування земельною ділянкою (оренда) внаслідок виконання цього договору не переходить до сторони-2 (ТОВ "Укрбуд Інвестгруп"). Сторона-2 має право використовувати будівельний майданчик відповідно до вимог законодавства України у сфері містобудування на підставі договорів капітального будівництва, укладених в рамках цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору сторона-2 виконує оплату всіх витрат, пов`язаних із виконанням умов цього договору, шляхом сплати коштів безпосередньо на рахунки виконавців робіт, постачальників товарів чи надавачів послуг відповідно до укладених з ними договорів.

Згідно з п. 7.1 договору сторони домовились, що за виконання частини функцій замовника сторона-1 отримує у власність частину об`єкту у вигляді окремих квартир, яка складається з 8,4% (восьми цілих чотири десятих) відсотків загальної площі квартир цього об`єкту, після введення його в експлуатацію згідно актів розподілу площ цього об`єкту. З них: Міністерство оборони України після введення об`єктів в експлуатацію отримує у власність частину об`єкту у вигляді окремих квартир у розмірі 100% (ста відсотків) частки, визначеної у п. 7.1 цього договору (п. 7.1.1 договору).

Сторони домовились, що за виконання частини функцій замовника сторона-2 отримує майнові права, а після закінчення будівництва об`єкта - право власності на частину об`єкту будівництва, за виключенням належної стороні-1, згідно з п. 7.1 частки (п. 7.2 договору).

Крім того, 15.08.2019 між Державною організацією (установа, заклад) Центральне територіальне управління капітального будівництва (сторона-1, відповідач-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" (сторона-2, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ботлер" укладено договір про внесення змін та доповнень (далі - договір про внесення змін) до договору від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу по вулиці Максимовича Михайла (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 5322, який, у свою чергу, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстровано за № 3214.

Відповідно до умов договору про внесення змін сторона-1 (Центральне територіальне управління капітального будівництва) погоджується, сторона-2 (ТОВ "Укрбуд Інвестгруп") передає, а сторона-3 (ТОВ "Ботлер") приймає на себе права і обов`язки, що належать стороні-2 і стає стороною-2 за основним договором (договір від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу по вулиці Максимовича Михайла (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі міста Києва).

Відповідно до п. 2.1 договору про внесення змін, сторона-2 відповідає перед стороною-3 за недійсність переданої їй вимоги, але не відповідає за невиконання стороною-1 своїх зобов`язань.

Згідно з п. 3.2 договору про внесення змін сторона-1 зобов`язана в додатково узгоджений строк передати стороні-3 на період будівництва будівельний майданчик, розташований на земельній ділянці за актом передачі будівельного майданчика.

Як визначено п. 4.2 договору, сторона-2 підтверджує, що на дату підписання цим договором належні їй права та обов`язки за основним договором нікому іншому раніше не передані, судового спору з цього предмету немає.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за основним договором (п. 5.1 договору про внесення змін).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказує, що договір від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу, а також договір від 15.08.2022 про внесення змін та доповнень до вказаного договору є недійсними, оскільки Центральне територіальне управління капітального будівництва не мало прав на передачу земельної ділянки як замовник будівництва, позаяк земельна ділянка передана під забудову є земельною ділянкою оборони та відповідно замовником будівництва в даному випадку мало виступати Міністерство оборони України, в той час, як відповідачем-1 не було отримано згоду Міністерства оборони України, земельну ділянку передано під забудову без проведення конкурсу, вказана земельна ділянка не вносилась Кабінетом Міністрів України до переліку для забудови, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням небюджетних коштів.

За твердженням прокурора, вказана земельна ділянка обліковується за третьою особою у даній справі (Київським квартирно-експлуатаційним управлінням) як правонаступником особи, якій вона була виділена.

Відтак, прокурор зазначає, що відповідач-1 розпорядився земельною ділянкою, кадастровий номер 0:79:364:0001, яка є об`єктом договору від 20.12.2016, не маючи на це відповідних повноважень та всупереч діючому на момент укладення договору від 20.12.2016 законодавству.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-3 посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України № 772-р від 17.06.2020 «Про заходи щодо розв`язання проблем інвесторів житлових комплексів, будівництво яких здійснювалося підприємствами - учасниками Української державної будівельної корпорації "Укрбуд"», яким, зокрема, на Міністерство оборони України покладено обов`язки: утриматися від вчинення дій, пов`язаних з визнанням недійсними у судовому порядку договорів, зазначених у пункті 1 цього розпорядження; сприяти правоохоронним органам, що здійснюють досудові розслідування у кримінальних провадженнях за фактами правопорушень, вчинених під час будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, та вжити заходів до пред`явлення цивільних позовів про відшкодування шкоди, заподіяної інтересам держави; а також забезпечити у подальшому неухильне дотримання законодавства під час укладення договорів про будівництво житла для військовослужбовців.

Також відповідач-3 у даній справі посилається на пропуск строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскілки з матеріалів справи № 910/21468/17 вбачається обізнаність Генеральної прокуратури про факт укладення спірного договору (від 20.12.2016) ще 25.10.2017, оскільки саме цим днем датована позовна заява у вказаній справі.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним з яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При цьому, згідно з ч. 3 вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Як визначено ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про використання земель оборони» землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.

З аналізу оспорюваних правочинів вбачається, що останні носять характер сумісної діяльності, оскільки відповідно до п. 6.1 договору сторона-2 виконує оплату всіх витрат, пов`язаних із виконанням умов цього договору шляхом сплати коштів безпосередньо на рахунки виконавців робіт, постачальників товарів чи надавачів послуг відповідно до укладених з ними договорів.

Згідно з п. 7.1 договору сторони домовились, що за виконання частини функцій замовника сторона-1 отримує у власність частину об`єкту у вигляді окремих квартир, яка складається з 8,4% (восьми цілих чотири десятих) відсотків загальної площі квартир цього об`єкту, після введення його в експлуатацію згідно актів розподілу площ цього об`єкту. З них: Міністерство оборони України після введення об`єктів в експлуатацію отримує у власність частину об`єкту у вигляді окремих квартир у розмірі 100% (ста відсотків) частки, визначеної у п. 7.1 цього договору (п.7.1.1 договору).

Такий договір є договором про спільну діяльність, оскільки зміст вказаних правочинів відрізняється від договору підряду, адже сторони не діють як замовник та підрядник відносно одне одного, відповідачем-1 передана земельна ділянка під забудову, а також передано частину своїх функцій замовника будівництва такої ділянки, при цьому, сторони такого договору не діють по відношенню одна до одної як кредитор та боржник у зобов`язанні, яке характерно саме для договору підряду.

Згідно з ч. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Поряд з цим, вносячи свою частку в спільну діяльність (земельну ділянку з кадастровим номером 0:79:364:0001) відповідачем-1 вказано, що він діє на підставі положення про Центральне територіальне управління капітального будівництва (наказ Міністра оборони України № 453 від 25.07.2006, яким власне затверджено таке положення).

Відповідно до положення Про центральне територіальне управління капітального будівництва, затверджене наказом Міністерства оборони України № 453 від 25.07.2006 року (далі - Положення), Центральне територіальне управління капітального будівництва (Центральне управління) є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України та призначене для забезпечення виконання завдань капітального будівництва житла для військовослужбовців і членів їх сімей.

Згідно з п. 1.5 Положення центральне управління є самостійним господарюючим суб`єктом, може від свого імені виконувати функції замовника будівництва по об`єктах, що фінансуються за небюджетні кошти, укладати угоди, набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки.

Майно центрального управління є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, здійснюючи яке Центральне управління володіє, користується й розпоряджається зазначеним майном, застосовуючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству України та цьому Положенню, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна, за згодою органу управління майном (п. 4.3 Положення).

Статтею 136 Господарського кодексу України встановлено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

При цьому, згідно з п. 6.1 вказаного положення встановлено, що функції щодо управління майном, яке є загальнодержавною власністю, здійснює орган управління майном.

Тобто відповідач-1 безпосередньо не є власником майна, переданого йому на праві господарського відання, та має розпоряджатись таким майном, яке є загальнодержавною власністю за згодою органу управління майном.

Органом управління майном, яке віднесено до земель оборони, є Міністерство оборони України, що підтверджується п. 1.4 Положення про організацію капітального будівництва (реконструкції) об`єктів Збройних Сил України військового, спеціального, житлового та соціально-культурно-побутового призначення, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 610 від 03.11.2015 року (далі - Положення про організацію капітального будівництва), яким (Положенням № 610 від 03.11.2015) встановлено, що замовником капітального будівництва (реконструкції) є Міністерство оборони України.

Згідно з п. 1.7 Положення про організацію капітального будівництва функції замовника капітального будівництва всіх об`єктів Збройних Сил України покладаються на територіальні управління капітального будівництва, як на виконавців на підставі довіреностей на право укладення від імені Міністерства оборони України договорів на здійснення будівництва.

Крім того, згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 715 від 06.07.2011 передбачено, що будівництво житла здійснюється на конкурсних засадах, При цьому, замовником будівництва житла та організатором конкурсу є Міноборони, інший центральний орган виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, СБУ, розвідувальний орган, Управління державної охорони та Держспецтрансслужба.

З оспорюваного договору вбачається, що Центральне територіальне управління капітального будівництва при підписанні вказаного договору діяло лише на підставі власного Положення, тобто без довіреності на право укладення від імені Міністерства оборони України договорів на здійснення будівництва, за яким останнім би передавались функції замовника будівництва відповідачу-1 у даній справі.

При цьому, судом враховано, що у справі Господарського суду міста Києва № 910/21468/17 Центральне територіальне управління капітального будівництва посилалось на те, що правомочності щодо розпорядження земельною ділянкою, яка була передана за оскаржуваними правочинами, були надані йому наказом Міністерства оборони України від 18.08.2011 № 514 "Про наділення повноважень замовника (забудовника) капітального будівництва".

Поряд з цим, відповідно до наказу Міністерства оборони України № 174 від 31.03.2016 наказ Міністерства оборони України № 514 від 18.08.2011 (на який посилався відповідач-1 у справі № 910/21468/17) "Про наділення повноважень замовника (забудовника) капітального будівництва" втратив чинність, що підтверджується п. 110 додатку до наказу № 174 від 31.03.2016.

Крім того, судом враховано, що відповідно до рішення виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 02.03.1949 № 3 та відповідного плану земельної ділянки Печерській квартирно-експлуатаційній частині Київського району (правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління) під будівництво військових містечок № 141 та № 167 відведено земельну ділянку площею 40 га.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 18.12.1990 № 563-ХІІ "Про земельну реформу" 03.12.1992 прийнято спільний наказ № 34/203 Голови Державного комітету України по земельних ресурсах та Міністра оборони України, на підставі якого з залученням землевпорядних організацій проведено інвентаризацію земель у м. Києві, які знаходяться в користуванні Міністерства оборони України.

Результати вказаної інвентаризації по м. Києву затверджені розпорядженням голови Київської міської державної адміністрації від 30.12.1995 № 406 та підтверджують, що земельна ділянка військового містечка № 167 по вул. О. Трутенка, 11 у м. Києві відноситься до земель оборони та використовується підрозділами оборонного відомства за цільовим призначенням.

При цьому, Київське квартирно-експлуатаційне управління є правонаступником 2-ої Квартирно-експлуатаційної частини Київського району, якій на підставі рішення Київської міської Ради депутатів трудящих від 02.03.1949 № 3 відведено в користування земельну ділянку, яку в подальшому відповідачем-1 було віддано під забудову відповідачу-2 згідно з оскаржуваним договором.

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 666-р від 22.05.2013 «Про погодження переліку земельних ділянок, що належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням небюджетних коштів» земельна ділянка з кадастровим номером :79:364:0009 не вносилась, тобто на такій земельній ділянці (з кадастровим номером :79:364:0009) не передбачалась забудова житла для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням небюджетних коштів.

При цьому інші земельні ділянки в м. Києві по вул. Максимовича Михайла, 3 внесені до такого переліку лише в 2021 році відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2021 № 1286-р, у той час, як оскаржуваний договір було укладено між відповідачем-1 та відповідачем-2 ще 20.12.2016, тобто задовго до передачі земельних ділянок під забудову в м. Києві по вул. Максимовича Михайла, проте таким розпорядженням передано інші земельні ділянки, відмінні від тієї, яка була надана під забудову відповідачем-1.

За вказаних обставин, відповідач-1, укладаючи з відповідачем-2 договір про будівництво від 20.12.2020, не міг бути замовником такого будівництва, оскільки йому станом на момент укладення договору не передавались функції замовника будівництва на вказаній земельній ділянці, доказів зворотного учасниками процесу під час розгляду даної справи не надано.

Відповідно, відповідач-1 не міг передавати відповідачу-2 функції замовника будівництва, оскільки сам не мав таких функцій щодо земельної ділянки, переданої за оскаржуваним договором від 20.12.2016.

Отже, відповідач-1, укладаючи договір про будівництво, діяв поза межами наданих йому повноважень та розпорядився земельною ділянкою, не маючи на це необхідних правомочностей.

При цьому, за відсутності згоди уповноваженого органу управління майном (Міністерства оборони України) та за відсутності повноважень на укладення такого договору від імені Міністерства оборони України правочин укладено з порушення законодавства та не на конкурсних умовах.

У свою чергу, для розпорядження земельною ділянкою, яка віднесена до земель оборони, позивач-2 (Міністерство оборони України) до всього мав отримати згоду на таке розпорядження у позивача-1 (Кабінету Міністрів України) з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про оборону України» Кабінет Міністрів України встановлює порядок надання Збройним Силам України, іншим військовим формуванням у користування державного майна, в тому числі земельних (водних) ділянок, інших природних, енергетичних ресурсів, фондів, майна і послуг, використання повітряного і водного простору, морських і річкових портів, аеропортів та аеродромів (посадочних майданчиків), засобів зв`язку і радіочастотного ресурсу, комунікацій, інших об`єктів інфраструктури держави, навігаційної, топогеодезичної, метеорологічної, гідрографічної та іншої інформації, ведення геодезичних і картографічних робіт, необхідних для належного виконання покладених на ці органи функцій та завдань, як на платній, так і безоплатній основі, у грошовій та інших формах розрахунків.

Зважаючи на викладене, вимоги прокурора про визнання недійсним договору від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу по вул. М. Максимовича (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі м. Києва, укладеного між Державною організацією (установою, закладом) Центральне територіальне управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5322, є обґрунтованими.

Вимоги прокурора щодо визнання недійсним договору від 15.08.2019 про внесення змін є похідними від заявленої вимоги про визнання недійсним договору від 20.12.2016, оскільки таким договором змінено сторону-2 в договорі від 20.12.2016, водночас, вказане не спростовує висновків суду щодо того, що відповідач-1, укладаючи договір від 20.12.2016 та договір від 15.08.2019 про внесення змін до вказаного договору, розпоряджаючись земельною ділянкою, діяв поза межами наданих йому повноважень та не у спосіб, визначений чинним на момент укладення такого договору законодавством, за вказаних обставин, суд вважає вимоги про визнання недійсним договору від 15.08.2019 про внесення змін та доповнення до договору від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу також обґрунтованими.

При цьому, судом не приймаються посилання відповідача-3 на недотримання прокурором та позивачами принципу «належного урядування» з посиланням на недотримання прокурором та позивачами розпорядження Кабінету Міністрів України № 772-р від 17.06.2020 «Про заходи щодо розв`язання проблем інвесторів житлових комплексів, будівництво яких здійснювалося підприємствами - учасниками Української державної будівельної корпорації "Укрбуд"» з огляду на таке.

Відповідно до вищевказаного розпорядження Кабінетом Міністрів України вирішено взяти до відома, що з метою захисту прав інвесторів приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" для забезпечення завершення будівництва житлових комплексів включається як нова сторона до договорів про будівництво, укладених підприємствами - учасниками Української державної будівельної корпорації "Укрбуд" із суб`єктами господарювання, що належать до сфери управління Міністерства оборони, та установою, що входить до складу Державної спеціальної служби транспорту, без зміни умов договору щодо частки, що передається для забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей; добудовує житлові комплекси на умовах, визначених для підприємств - учасників Української державної будівельної корпорації "Укрбуд" у договорах про будівництво (п. 1 розпорядження).

При цьому, згідно з п. 2 вказаного розпорядження Міністерству оборони: утриматися від вчинення дій, пов`язаних з визнанням недійсними у судовому порядку договорів, зазначених у пункті 1 цього розпорядження; сприяти правоохоронним органам, що здійснюють досудові розслідування у кримінальних провадженнях за фактами правопорушень, вчинених під час будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, та вжити заходів до пред`явлення цивільних позовів про відшкодування шкоди, заподіяної інтересам держави; забезпечити у подальшому неухильне дотримання законодавства під час укладення договорів про будівництво житла для військовослужбовців.

Водночас, вказане розпорядження стосується прав та обов`язків підприємств - учасників Української державної будівельної корпорації "Укрбуд", за яких функції з будівництва (завершення будівництва житлових комплексів) буде виконувати як нова сторона Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд".

Водночас, відповідачем-3 не надано доказів входження ним до складу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" або виконання функцій останнього з забезпечення завершення будівництва житлових комплексів, що вказані в п. 1 вказаного розпорядження, з огляду на що вказані посилання відповідача-3 є безпідставними.

Крім того, відповідачем-3 вказувалось, що прокурором не обґрунтовано та не наведено підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів у даній справі, а також зазначено про пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Стосовно вказаних тверджень відповідача суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи підстави для представництва, прокурором вказано, що листами від 22.07.2021 № 11/6/1-240 вих. 21 та № 11/6/1-241 вих. 21 Офіс Генерального прокурора проінформував Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України про встановлені обставини укладення договору про будівництво від 20.12.2016 на території військового містечка № 167 всупереч діючому законодавству та в цих же листах просив повідомити, чи вживались та чи будуть вживатись заходи для захисту порушених прав держави шляхом визнання його недійсним.

У відповідь Міністерство оборони України листом від 26.09.2021 № 220/6207 зазначило про неможливість подання ним позову з посиланням на сплив строку позовної давності, що, за переконання прокурора, свідчить про бездіяльність такого органу.

Станом на момент звернення з позовом відсутні відомості щодо вжиття Кабінетом Міністрів України належних заходів для усунення перешкод при розпорядженні та управлінні землями оборони.

Крім того, прокурор звертався до третьої особи з листом від 09.11.2021, в якому також просив повідомити, чи вживались заходи для захисту порушених прав держави шляхом оскарження такого договору в судовому порядку.

У відповідь на вказаний лист, третьою особою листом № 517/6262 від 25.11.2021 надано відповідь, згідно якої повідомлено про те, що нею підготовлено проект позовної заяви з залученням у встановленому порядку Міністерства оборони України, проте рішення Північного територіального юридичного управління Міністерства оборони України та Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України щодо погодження організації позовної роботи в інтересах держави з залученням у встановленому порядку Міністерства оборони України, спрямовані на визнання недійсними договорів, дійсність яких є предметом розгляду у даній справі, до відома третьої особи не доводились, інформація щодо таких позовів у третьої особи відсутня.

За вказаних обставин, суд вважає, що прокурором обґрунтовано та доведено необхідність звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання відповідача-3 стосовно відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів.

Щодо заяви відповідача-3 про застосування до вимог прокурора наслідків спливу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а також пояснень прокуратури та третьої особи щодо такої заяви, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як визначено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 вказаної норми, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, обґрунтовуючи свою заяву про пропуск прокурором строку для звернення до суду з даним позовом, відповідачем-3 вказується, що прокурор був обізнаний про порушення прав держави щонайменше з 25.10.2017, оскільки саме цим днем датована позовна заява у справі № 910/21468/17 за позовом Заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України до Державної організації (установи, закладу) Центрального територіального управління капітального будівництва та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" про визнання недійсним договору від 20.12.2016. Такий позов містив ті ж підстави, що зазначені в позовній заяві у справі № 910/5188/22, яка розглядається у даній справі.

Заперечуючи проти вказаного, прокурор зазначає, що 30.11.2017 Заступник Генерального прокурора - Головного військового прокурора звернувся з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України до Державної організації (установи, закладу) Центрального територіального управління капітального будівництва та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" про визнання недійсним договору від 20.12.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір від 20.12.2016 з моменту його укладення.

Постановою Верховного Суду від 08.08.2019 вказані судові акти скасовані та справу направлено на новий розгляд.

За результатами нового розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 та постановою Верховного Суду від 29.06.2021, позов у даній справі залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України (з підстав представництва інтересів держави в суді не у відповідності до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Тобто прокурор звертався до суду з позовом в межах строку позовної давності, справа № 910/21468/17 з моменту звернення до моменту остаточного вирішення (залишення без розгляду) розглядалась майже чотири роки (листопад 2017 року - червень 2021 року), а відтак, у прокурора та позивачів були підстави вважати, що права держави будуть захищені в цьому провадженні та, відповідно, відсутні підстави для подання нових позовів з тим же предметом та з тих же підстав, що могло б мати наслідком закриття провадження.

Однак, враховуючи, що порушення інтересів держави триває, Офісом Генерального прокурора були направлені відповідні листи до позивачів, датовані 22.07.2021, а також третій особі (лист від 09.11.2021), про вказані листи судом зазначено вище.

З отриманої прокурором від третьої особи відповіді від 25.11.2021 № 517/6262, яка надійшла 30.11.2021, третьою особою повідомлено, що нею підготовлено проект позовної заяви, разом з тим, рішення Північного територіального юридичного управління Міністерства оборони України та Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України щодо погодження організації позовної роботи в інтересах держави з залученням у встановленому порядку Міністерства оборони України, спрямовані на визнання недійсними договорів, до відома третьої особи не доводились.

Проте, як вказує прокурор, зважаючи на підготовку позову третьою особою, звернення прокурора з таким же позовом 30.11.2022 було б передчасним, що могло призвести до залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі.

Про наявність такого позову Київського квартирно-експлуатаційного управління в провадженні суду прокурор міг довідатись шляхом опрацювання Єдиного реєстру судових рішень та офіційного порталу Судова влада.

Однак, у зв`язку з введенням воєнного стану у Україні з 24.02.2022 доступ до вказаних ресурсів був призупинений.

Такий доступ був відновлений лише 20.06.2022, після відновлення доступу та за результатами опрацювання даних з вказаних реєстрів прокурором установлено, що ні позивачами, ні третьою особою не подано позову щодо оскарження договорів.

Крім того, прокурором вказано, що строки позовної давності, встановлені вищевказаними нормами Цивільного кодексу України, були продовжені відповідно до Закону України № 540-IX від 30.03.2020.

При цьому, в позовній заяві прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та захистити порушене право держави.

Так, як вбачається з постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/21468/17, з 24.10.2017 прокуратурі було відмово про порушення прав держави, що підтверджується, зокрема, листами прокуратури, направленими на адресу Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України.

За вказаних обставин, трирічний строк позовної давності мав закінчитись 24.10.2020.

Поряд з цим, відповідно до п. 12 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який в подальшому продовжено відповідно до постанов Уряду, дія такого карантину на даний момент не скасована.

Водночас, суд зазначає, що у справі № 910/21468/17 ухвалою суду від 18.11.2020 позовну заяву залишено без розгляду, відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України така ухвала набрала законної сили .

Тобто у прокурора не було можливості звернутись до суду з даним позовом в межах трирічного строку позовної давності, оскільки вищевказану ухвалу прийнято вже поза межами такого строку.

Водночас, суд не погоджується з посиланнями прокурора на продовження строку на подання ним даного позову на підставі п. 12 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України з посиланням на встановлення карантину, оскільки прокурором не доведено факту того, що саме карантинні обмеження, встановлені Урядом, спричинили неможливість звернення ним до суду з даним позовом.

За вказаних обставин суд зазначає, що прокурором пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом

Водночас, зважаючи на те, що розгляд справи № 910/21468/17 та прийняття в такій справі остаточного рішення (постанови Верховного Суду від 21.06.2021) був тривалим, а також зважаючи на те, що в подальшому прокурором вчинялись дії для підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави в суді в межах даної справи, зокрема, задля уникнення підстав для залишення такого позову без розгляду, суд вважає обґрунтованими наявність підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та відповідно захисту порушеного права.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором у даній справі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу по вул. М. Максимовича (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі м. Києва, укладений між Державною організацією (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5322.

3. Визнати недійсним договір від 15.08.2019 про внесення змін та доповнення до договору від 20.12.2016 про будівництво житлового комплексу по вул. М. Максимовича (колишня назва вулиці Онуфрія Трутенка), 11 у Голосіївському районі м. Києва, зареєстрований в реєстрі за № 5322, укладений між Державною організацією (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ботлер", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3214.

4. Стягнути з Державної організації (установи, закладу) Центральне територіальне управління капітального будівництва (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28-а, код 34578571) на користь Офісу генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) 1 654,00 грн (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири грн 00 коп.) судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвестгруп" (03150, м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 131, код 40154729) на користь Офісу генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) 1 654,00 грн (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири грн 00 коп.) судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ботлер" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 8-А, офіс 202/1, код 43153953) на користь Офісу генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) 1 654,00 грн (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири грн 00 коп.) судового збору.

7. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 17.01.2023.

Суддя О.Г. Удалова