ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/2741/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук Світлани Олегівни, розглянув заяву про видачу судового наказу

заявник: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д,

адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50

боржник: Фізична особа-підприємець Ганзевич Олександр Володимирович

АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1

про видачу судового наказу

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Ганзевича Олександра Володимировича про видачу судового наказу (вх. №2383/22 від 26.12.2022), в якій заявлено про стягнення з боржника заборгованості у сумі 23005,46 грн., яка виникла відповідно до заявки на отримання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький", відповідно до якого боржник приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

За результатами розгляду заяви, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Частиною 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За результатами дослідження матеріалів заяви про видачу судового наказу, судом встановлено, що на підтвердження наявної заборгованості боржника перед заявником, заявник посилається на заявку на отримання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький" разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, проте, в матеріалах заяви про видачу судового наказу наявна лише заявка на отримання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький" банківських послуг та додатки до неї, що суперечить вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, при чому, розрахунок вимог заявником здійснюється за умовами договору, що не наданий суду.

Заявником пред`явлені вимоги про стягнення як тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), так і складових його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Заявник, обґрунтовуючи право вимоги, у тому числі, її розмір та порядок нарахування, посилається на Умови зобов`язання боржника, що розміщені на офіційному веб-сайті заявника, при цьому, зазначивши посилання на веб-адресу, заявником не вказано веб-адресу конкретної редакції вказаних Умов, а зазначено адресу веб-сайту банку, зважаючи на що судом враховано, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу, суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, а відповідно до пункту 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 викладено позицію щодо аналогічних правовідносин про те, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку можуть ним неодноразово змінюватись.

Відтак, вказані Умови не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного саме з боржником кредитного договору і ці обставини мають встановлюватись та доводитись заявником із дотриманням принципу змагальності сторін.

Враховуючи те, що до матеріалів заяви про видачу судового наказу заявником не додано письмового (в тому числі електронного) договору: Умов та Правил надання банківських послуг, чинних на дату підписання заявки на отримання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький", що укладений між сторонами та з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі пунктів 3, 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що заявник не позбавлений права звернутися з відповідним позовом у позовному провадженні.

Керуючись статтями 148, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Ганзевича Олександра Володимировича про видачу судового наказу (вх. №2383/22 від 26.12.2022) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 28.12.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя С.О. Саванчук