ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" грудня 2022 р. Cправа № 902/747/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс, 201, м. Київ, 04080)

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 605 931,97 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Романюк М.М. згідно виписки з ЄДРЮОФОП та ГФ;

відповідача ОСОБА_1. за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" з вимогами до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 605 931,97 грн основного боргу.

Ухвалою суду від 19.08.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/747/22 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 15.09.2022.

За наслідками судового засідання 15.09.2022 підготовче засідання відкладено на 13.10.2022, про що 15.09.2022 постановлено відповідну ухвалу.

16.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву № 14/4763-22-Вих від 12.09.2022.

23.09.2022 до суду надійшла відповідь на відзив № 211 від 20.09.2022.

11.10.2022 до суду надійшли заперечення відповідача № 14/5507-22-Вих від 04.10.2022.

13.10.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь позивача на заперечення № 263 від 13.10.2022. Паперовий примірник відповіді позивача на заперечення надійшов до суду 18.10.2022.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 29.11.2022, про що 13.10.2022 постановлено протокольну ухвалу.

22.11.2022 на електронну адресу суду надійшла заява № 337 від 21.11.2022, скріплена електронним цифровим підписом директора ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» Денисовича В.В. щодо судових витрат у справі, в якій позивач повідомляє про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по даній справі позивачем буде подано докази про розмір витрат на професійну правничу допомогу.

У визначену судом дату (29.11.2022) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з відсутністю електроенергії в Господарському суді Вінницької області, про що складений акт № 20/2022 від 30.11.2022, який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 29.11.2022 розгляд справи по суті призначено на 29.12.2022.

У судовому засіданні 29.12.2022 прийняли участь представники позивача та відповідача, які підтримали раніше висловлені свої позиції у процесуальних заявах по суті спору.

В судовому засіданні 29.12.2022 суд повідомив про завершення розгляду справи по суті та вийшов до нарадчої кімнати для постановлення вступної і резолютивної частини судового рішення.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 29.12.2022 представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що 17.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач) було укладено Договір № 1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень. Строк постачання природного газу передбачений умовами Договору - до 31 березня 2021 року.

На виконання умов Договору позивач належним чином постачав природній газ відповідачеві, а відповідач оплачував отриманий газ.

Проте, відповідач не оплатив обсяг природного газу, поставлений позивачем в період січень - березень 2021 року.

Так, в зазначений період відповідачем спожито: в період з 01.01.2021 до 31.01.2021 - 56 009,27 м.куб. природного газу; в період з 01.02.2021 до 28.02.2021 - 55 564,79 м.куб. природного газу; в період з 01.03.2021 до 31.03.2021 - 52 022,27 м.куб. природного газу, про що складено відповідні Акти приймання-передачі природного газу.

Акти, направлені відповідачу відповідно до положень 2.6.2. Договору, останнім не підписані та не повернуті позивачу.

При цьому позивач наголошує, що відповідно до відповіді ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», наданої на запит адвоката позивача, обсяги спожитого відповідачем природного газу за період січень-березень 2021 року, цілком співпадають з даними, зазначеними позивачем у Актах постачання.

Відповідач частково оплатив борг за вказаними Актами, шляхом переплати за попередній обліковий період (грудень 2020 року) у сумі 323 989,04 грн та частково сплатив за січень 2021 року у сумі 383 577,56 грн. Таким чином заборгованість відповідача за Договором складає 605 931,97 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позову. Суть заперечень зводиться до наступного.

На період 2020 року, Військовою частиною НОМЕР_1 з позивачем було укладено Договір №1-20 від 17.01.2020 на постачання природного газу терміном дії до 31.12.2020 із внесенням наступних змін додатковими угодами до даного договору за №1-20 від 25.03.2020, №2-20 від 23.12.2020 та №3-20 від 31.12.2020.

Умови Договору з ТОВ «Укргазресурс» №1-20 від 17.01.2020 на постачання природного газу виконані у повному обсязі.

Зокрема, з метою виконання фінансових та юридичних зобов`язань по вказаному Договору, у грудні місяці 2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахування коштів позивачу у межах наявних кошторисних призначень на 2020 рік в сумі - 672749,86 грн. (за 83791,037м.куб).

Крім того, для забезпечення постачання природного газу на період проведення процедури закупівлі природного газу на 2021 рік, з позивачем була укладена додаткова угода за №3-20 від 31.12.2020 на загальну суму - 383577,60 грн. ( на 47774,809 м.куб), а саме в межах 20% від попередньо укладеного Договору поставки №1-20 від 17.01.2020, терміном дії до 31.03.2021 року.

Ураховуючи строки проведення двох процедур закупівлі, відмову попереднього постачальника ТОВ «Укргазресурс» в укладенні договору поставки, проведення розрахунків з попереднім постачальником здійснювалося на виконання укладеної додаткової угоди за №3-20 від 31.12.2020 та визначених у ній умов, на загальну суму - 383577,60 грн. (47774,809 м.куб). Будь-які інші перерахування грошових коштів відповідачем позивачу не здійснювалися, в зв`язку з відсутністю договору між ними на використані на початку 2021 року об`єми природного газу, зазначені у позовних вимогах позивача.

За наведеного, відповідач вважає, що правових підстав для задоволення позову з огляду на наведені обґрунтування немає.

Позивач, у відповіді на відзив, заперечує доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на відсутність договірних зобов`язань на визначений позивачем обсяг природного газу.

При цьому позивач наголошує, що у Додатковій угоді № 3-20 від 31.12.2020 Сторони погодили обсяг постачання у розмірі 20 % від обсягу постави за Договором, відповідно не більше 53 997,20 м. куб., а сумарно по трьом Актам було поставлено 115 830,00 м. куб., що перевищує обсяг погоджений сторонами у Додатковій угоді.

Однак, вказаний обсяг був спожитий відповідачем протягом строку дії Договору, а отже охоплюється договірними умовами.

Позивач наголошує на тому, що згідно пункту 20 Правил постачання природного газу відповідач був зобов`язаний самостійно контролювати споживання природного газу, і у випадку перевищення споживання понад погоджений обсяг, самостійно обмежити (припинити) споживання природного газу. Проте, відповідач цього не зробив, внаслідок чого і сталося перевищення.

Відповідач, в запереченнях на відповідь на відзив, наголошує на тому, що з метою недопущення вчинення бюджетного правопорушення у посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для здійснення перерахування коштів ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» за обсяги спожитого природного газу у випадку відсутності укладеного та діючого договору на постачання, а також відповідних кошторисних призначень для виконання такого договору.

У відповіді на заперечення відповідача позивач зазначає, що очевидним є постачання обсягу природного газу саме в рамках дії Договору №1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень від 17.01.2020, тому посилання відповідача на інший період, є некоректним.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 17.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (позивач, за Договором Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач, за Договором Споживач) було укладено Договір № 1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень (надалі Договір).

Умовами п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу в 01 січня 2020 року природній газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що передбачені Договором. Річний плановий обсяг постачання газу - 280 тис. куб.м..

Передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об`єкти Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пунктуи призначення). (п. 1.3. Договору)

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1. Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ. (п. 2.3. Договору)

Відповідно до п. 2.5. Договору обсяг споживання природного газу Споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу в розмірі + 10% від підтвердженого обсягу природного газу у відповідну газову добу.

За змістом п. 2.6. Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.6.1.);

на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Постачальника у письмовій формі або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (п. 2.6.2.);

споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п. 2.6.3.);

у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних Постачальника. (п. 2.6.4.)

Згідно п. 3.2. Договору ціна 1 тис. Куб. метрів газу без урахування податку на додану вартість становить 5583,84 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить - 124,16 грн без ПДВ. Ціна 1 тис. куб. метрів природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 5708,00 грн. ПДВ становить - 1141,60 грн. Всього ціна газу на 1 тис. куб. метрів становить - 6849,60 грн.

Відповідно до п. 3.6. Договору загальна сума Договору складається з місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором та становить - 1 917 888,00 грн., в тому числі 319 648,00 грн ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць.

Оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті - гривні на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: оплата в розмірі 100% за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем. (п. 4.2. Договору)

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу. (п. 4.3. Договору)

У відповідності до п. 5.2.1. Договору, Постачальник має право отримувати від Споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, ІV Договору.

Згідно п. 5.5.2. Договору Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

За змістом п. 9.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання з дати підписання до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

25.03.2020 між Сторонами укладеного Додаткову угоду №1-20 до Договору, якою внесено зміни до реквізитів Споживача.

23.12.2020 між Сторонами укладеного Додаткову угоду №2-20 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю товару за Договором на 449,40 грн. Погоджено ціну 1 тис. куб. метрів газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності з ПДВ в розмірі 7299,00 грн.

31.12.2020 між Сторонами укладеного Додаткову угоду №3-20 до Договору про наступне:

« 1. Керуючись п. 8 ч. 4 та ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічна закупівлі», ст. ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, положеннями Договору на постачання природного газу №1-20 від 17.01.2020, Сторони прийшли до згоди продовжити строк дії Договору для проведення процедури закупівлі на початок наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджені в установленому порядку.

2. Вартість природного газу з 01.01.2021р. - 8028,90 грн за 1000 куб.м. з врахуванням ПДВ та вартістю замовлення потужності.

3. Дана Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до 31 березня 2021 року».

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору та Додаткової угоди №3-20, позивач передав у власність відповідача в період січень-березень 2021 року обсяг природного газу у кількості 163 596,33 м.куб. на загальну суму 1 313 498,57 грн., про що складено Акти прийому-передачі природного газу:

Акт прийому-передачі природного газу №УРГ00000724 від 31.01.2021 за період з 01.01.2021 по 20.01.2021 на суму 383 577,56 грн;

Акт прийому-передачі природного газу №УРГ00000265 від 31.01.2021 за період з 21.01.2021 по 31.01.2021 на суму 66 115,27 грн;

Акт прийому-передачі природного газу №УРГ00000476 від 28.02.2021 за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 на суму 446 124,14 грн;

Акт прийому-передачі природного газу №УРГ00001014 від 31.03.2021 за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 на суму 417 681,60 грн;

Відповідно до положень п. 2.6.2. Договору, Акти прийому-передачі природного газу за вказаний період позивачем направлено на електронну адресу відповідача.

За твердженнями позивача, в порушення п.2.6.3. Договору, відповідач не повернув позивачу зазначені Акти прийому-передачі природного газу підписані уповноваженим представником сторони.

Як встановлено судом, та підтверджується сторонами, відповідач частково оплатив поставлений природний газ за вказаними Актами, шляхом переплати за попередній обліковий період (грудень 2020 року) у сумі 323 989,04 грн (платіжне доручення №3008 від 29.12.2020) та частково сплатив за січень 2021 року у сумі 383 577,56 грн. (платіжне доручення №477 від 26.03.2021).

Таким чином поставлений природний газ на суму 605 931,97 грн відповідачем не оплачено.

15.02.2022 на адресу Військової частини НОМЕР_1 була направлена претензія за вих. №31 від 15.02.2022 щодо сплати заборгованості в розмірі 605 931,96 грн. До претензії позивачем долучено наступні документи: рахунки на оплату №1099 від 31.03.2021, № 548 від 28.12.2021, № 307 від 31.01.2021; Акти прийому-передачі природного газу №УРГ00000265 від 31.01.2021, №УРГ00000476 від 28.02.2021, №УРГ00001014 від 31.03.2021; лист ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-22-2015 від 15.02.2022.

Проте, оплату за переданий газ відповідач не здійснив, відповідь не претензію не надав, Акти підписані уповноваженим представником сторони не повернув позивачу, чим порушив умови господарського зобов`язання, передбаченого Договором.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 605 931,97 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зіст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1382/27827 (із змінами, внесеними згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1437) (надалі - Правила).

Дія вищевказаних Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та операторів ГРМ/ГТС.

Відповідно до п.1 розділу II Правил підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з п. 2 розділу II Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 3 розділу II Правил укладення договору постачання природного газу здійснюється, зокрема з урахуванням таких вимог: 1) споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником; 2) договір постачання природного газу не укладається в разі закупівлі природного газу постачальником на власні потреби а власного обсягу природного газу; 3) договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий ЕІС-код.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України (надалі -ГК України) один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідь на адвокатський запит, листом за вих. №ТОВВИХ-22-2015 від 15.02.2022 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" підтвердив, що за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 відповідачем (Військовою частиною НОМЕР_1 ) використано природного газу в об`ємі 163 296,33 куб.м.

Факт постачання позивачем природного газу в об`ємі 163 296,33 куб.м. за Договором № 1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень від 17.01.2020 відповідачем не заперечується.

А отже, на виконання умов Договору № 1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень від 17.01.2020 позивач протягом січня-березня 2021 року поставив відповідачу природного газу в обсязі 163 296,33 куб.м. на загальну суму 1 313 498,57 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позов вказує, що сторонами підписано Додаткову угоду №3-20, якою погоджено постачання природного газу в об`ємі 47774,809 м.куб. на загальну суму 383 577,60 грн., тому відповідачем взято бюджетне зобов`язання з оплати на суму 383 577,60 грн.

За таких обставин відповідач наголошує на відсутності договірних зобов`язань між сторонами щодо визначених позивачем обсягів природного газу та відповідно і відсутності підстав для його оплати.

Однак, суд вважає зазначені твердження відповідача безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству та умовам укладеного між сторонами Договору, з огляду на наступне.

Пунктом 10 розділу II Правил передбачено, що споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу - тобто, у обох сторін Договору, протягом місяця постачання є можливість коригувати обсяги.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VII цих Правил.

Пунктом 20 розділу II Правил передбачено, що споживач зобов`язується самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадках: 1) порушення строків оплати за договором на постачання природного газу; 2) відсутності споживача у розрахунковому періоді в Реєстрі будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС; 3) перевищення підтвердженого обсягу природного газу без узгодження з постачальником; 4) відсутності укладеного договору постачання природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч вищевказаним приписам та своїм договірним зобов`язанням, споживання природного газу в період січень-березень 2021 р., який належить позивачу, проводив у необхідних для задоволення власних потреб обсягах, а саме у період з 01.01.2021р. по 31.03.2021р. 163 296,33 куб.м. природного газу, вартістю 1 313 498,57 грн.

Щодо посилання відповідача на статус бюджетної установи, яка фінансується з державного бюджету, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Частиною 1ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно дост. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Отже, саме до обов`язків Споживача відноситься самостійний контроль власного газоспоживання та для недопущення перевищеного підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді самостійне і завчасне обмеження (припинення) газоспоживання.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений позивачем у січні-березні 2021 року природний газ у строки визначені Договором, а також не надано суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 605 931,97 грн.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строки, а також приймаючи до уваги викладені вище обставини та доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 1-20 постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення приміщень від 17.01.2020 у розмірі 605 931,97 грн. обґрунтованими та законними.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). При цьому суд зазначає, що інші доводи відповідача жодним чином не спростовують викладених судом підстав в частині задоволення позову.

За таких обставин, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 9 088,98 грн.

Окрім того, з урахуванням заявлення позивачем в позовній заяві витрати на професійну правничу допомогу, докази на понесення яких останній зобов`язався подати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд дійшов висновку про встановлення 5-ти денного строку для подання відповідних доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс, 201, м. Київ, 04080; ) 605 931 грн. 97 коп. - основного боргу та 9 088 грн. 98 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питань про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 16.01.2023 об 11:30 год.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та відомі суду адреси електронної пошти сторін: позивача - , представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3, представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 09 січня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс, 201, м. Київ, 04080)

3 - відповідачу АДРЕСА_2