ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1068/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Кандаурова М.В., за участі представників сторін:

від позивача: Ільченко А.П. - адвокат за ордером;

від відповідача: Тупиця С.В., Гончар О.Г. - за довіреностями;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" ( м. Київ) до Регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області ( м. Черкаси) про стягнення 43 889,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 43 889,89 грн. за лютий 2022 року на підставі договору № 507 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів проведення повного розрахунку з позивачем в межах ціни договору, про що надав відзив на позов № 1548/01/04-10-22 від 27.10.2022 ( а.с. 59).

В судовому засіданні 07.12.2022 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всі документи з процесуальних питань та докази на доведення і заперечення позовних вимог суд приєднав до справи керуючись ст. 2 ГПК України. Даною нормою передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в їх сукупності, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" ( далі - Постачальник, позивач по справі) та Регіональним офісом водних ресурсів у Черкаській області ( далі - Споживач, відповідач по справі) укладено договір № 507 про постачання енергії споживачу ( а.с. 6-10), у відповідності до якого Постачальник продає електричну енергію "код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія)" Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору ( п. 2.1. договору).

Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється у строк з 01.01.2022 до 28.02.2022 включно ( п. 3.1. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 01.01.2022 до 28.02.2022 та в цілому до 31 грудня 2022, а в частині взятих на себе зобов`язань Сторонами - до їх повного виконання ( п. 13.1. договору).

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у даній справі, мають ознаки договору поставки, на які поширюються приписи ст. 712 ЦК України, згідно з якою продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Сторонами не надано доказів про визнання цього договору недійсним чи його розірвання у спірний період, за який виник борг.

За умовами договору № 507 постачання електричної енергії на користь відповідача позивачем здійснюється в період з 01.01.2022 по 28.02.2022 включно (п. 3.1.).

На виконання умов Договору Позивач здійснив поставку електричної енергії відповідачу протягом всього строку, передбаченого Договором, що не заперечується відповідачем.

Так, з урахуванням додатково поданих у справу доказів, а саме відомостей ПАТ "Черкасиобленерго" щодо постачання електропостачальником ТОВ "Укр Газ Ресурс" електричної енергії Споживачу ( Регіональний офіс водних ресурсів у Черкаській області - ЕІС код Х-типу 56Х70Х) встановлено, що обсяг розподіленої енергії електроенергії відповідачу:

- в період з 01.01.2022 по 31.01.2022 складали 37 917 кВТ год. (а.с. 158);

- в період з 01.02.2022 по 28.02.2022 складали 30 806 кВТ год. (а.с. 13).

Відповідач до відзиву на позов надав докази, що 21.02.2022 сторонами було підписано Акт № УГР00000326 приймання-передачі електричної енергії (а.с. 62) про те, що на підставі Договору № 507 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021 року відповідач отримав та спожив 37 917 кВТ електроенергії в січні 2022 року і до сплати належить 189 736,67 грн.

Ці кошти відповідачем сплачено позивачу повністю платіжним дорученням № 54 від 21.02.22 (а.с. 63), що позивачем підтверджується.

За період з 01 по 20 лютого 2022 року сторонами було підписано АКТ приймання - передачі електричної енергії № УГР 00002207 від 14.06.2022 (а.с. 61) на суму 110 263,33 грн. за 22035,038 кВТ/год. спожитої електроенергії.

Цей обсяг електроенергії оплачено відповідачем позивачу повністю платіжним дорученням № 302 від 14.06.22 (а.с. 64).

Отже Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та поставив Відповідачу у лютому 2022 року електричну енергію в загальній кількості 30806,00 кВт/год, із яких:

- по Акту № УГР00002207 приймання-передачі електричної енергії від 14.06.2022 року поставлено 22 035,038 кВт/год;

- по Акту № УГР00002208 приймання-передачі електричної енергії від 28.02.2022 року (яким є предметом цього позову) у кількості 8 770,962 кВт/год, що разом складає 30 806,00 кВт/год.

Споживання відповідачем 30 806,00 кВт/год. у лютому 2022 підтверджується довідкою ПАТ «Черкасиобленерго» від 14.09.2021 № 7664/030101 (а.с. 13).

З цієї кількості електроенергії, спожитої відповідачем у лютому 2022, відповідач не оплатив позивачу 8 770,962 кВт/год, на суму 43 889,89 грн. та не підписав Акт від 28.02.2022 (а.с. 15).

Отже суд вважає доведеним матеріалами справи факт поставки Позивачем електричної енергії Відповідачу в період з 21 по 28 лютого 2022 у кількості 8 770,962 кВт/год, загальною вартістю 43 889,89 грн.

Обрахунок вартості цієї електроенергії позивачем проведено для Відповідача за тими ж тарифами, що і 22035,038 кВТ/год. на суму 110 263,33 грн. за період з 01 по 20 лютого 2022, які оплачені відповідачем повністю (а.с. 64).

Відповідно до п. 5.6. Договору оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк не більше 15 днів з моменту отримання рахунку та акту приймання - передачі електричної енергії Споживачем, що надсилаються Споживачу після завершення розрахункового періоду.

За правилами розділу 6 Договору між сторонами, Відповідач як Споживач, має право вимагати від Постачальника пояснень з приводу отриманих рахунків та у випадку незгоди із порядком розрахунків вимагати проведення звіряння розрахункових даних; проводити звіряння фактичних розрахунків в установленому ПРРЕЕ порядку з підписанням відповідного акту.

Позивач вказав, що Акт № УГР00002208 приймання-передачі електричної енергії 28.02.22 року та рахунок на оплату № 2261 від 28.02.22 (а.с. 15 з оборотом) на суму 43 889,89 грн. були направлені Відповідачу 14 жовтня 2022 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень АТ "УКРПОШТА" ( а.с. 16-17).

Відповідач Акт не підписав. Рахунок не оплатив, звірку за даними цих первинних документів від Позивача не вимагав і проти незгоди із ними заперечень позивачу не направив.

Таким чином, Відповідач мав оплатити спожиту електроенергію згідно рахунку № 2261 від 28.02.2022 у сумі 43 889,89 грн. до 30 березня 2022 року.

Згідно п.6.2.1 Договору Споживач повинен забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

У відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору між сторонами.

Суд відхиляє заперечення відповідача про відсутність у нього зобов`язання оплачувати 43 889,89 грн. за 8 770,962 кВт/год спожитої в лютому 2022 електроенергії, виходячи з наступного:

Дійсно, за умовами п. 3.4. та 5.1. Договору між сторонами передбачено, що обсяг постачання електроенергії за Договором становить 60 000 кВт/год. Загальна вартість договору при цьому становить 300 000,00 грн.

За даними первинних облікових документів, які зібрані у справі в якості доказів, за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 Відповідач спожив 68 723 кВТ/год. електроенергії ( 37 917 + (8 770,962 + 22035,038). Ці відомості підтверджуються наявними у справі рахунками і актами позивача та довідками ПАТ «Черкасиобленерго».

Отже фактичне споживання електроенергії Відповідачем перевищило ті обсяги споживання, які були передбачені Договором між сторонами на час його укладення.

Відповідач звертає увагу суду, що Договір між сторонами було укладено за результатами процедури закупівлі із запланованим обсягом придбання електроенергії 60 000 кВт/год. на суму 300 000,00 грн. і тому істотні умови Договору між сторонами повністю відповідають тендерній документації.

Незважаючи на перевищення споживання електроенергії, Відповідач вважає, що сторонами повинні дотримуватися саме умови Договору і різницю споживання Відповідач оплачувати не повинен, оскільки на це не були передбачені бюджетні кошти і надлишкове зобов`язання по оплаті електроенергії не зареєстровано за відповідачем в органах держказначейства України.

На думку Відповідача Позивач повинен був відімкнути об`єкти Відповідача від енергомережі відразу після вичерпання передбаченого Договором обсягу споживання електроенергії.

Однак відповідач не враховує, що у відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За правилами ч. 2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У відповідності до положень ст. 56 ЗУ «Про ринок електричної енергії»

постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Наявними у справі доказами підтверджується, що в період січня-лютого 2022 постачання електроенергії Відповідачу здійснювалося лише Позивачем за Договором № 507 від 29.12.2021 (а.с. 6).

Наданий суду договір № 12 від 21.01.2022 (а.с. 96) стосується взаємовідносин сторін з приводу постачання електроенергії в наступний період з 01.03.2022 по 31.12.22 включно.

Відповідачем не заперечується і даними ПАТ «Черкасиобленерго» в матеріалах справи підтверджується, що в період січня-лютого 2022 єдиним постачальником електроенергії для Відповідача був ТОВ «Укр Газ Ресурс».

Розділом 6 Договору між сторонами № 507 від 29.12.2021 передбачено, що Споживач має право:

*безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші параметри власного споживання електроенергії;

*звертатися до постачальника за вирішенням будь-яких питань, пов`язаних із виконанням цього Договору;

Споживач зобов`язаний:

*забезпечити своєчасну і повну оплату спожитої електроенергії відповідно до умов Договору;

*раціонально використовувати електроенергію, використовувати електроенергію виключно для власного споживання;

За правилами розділів 7, 8 вказаного Договору Постачальник має право:

*ініціювати припинення постачання електроенергії Споживачу в порядку та на умовах, які визначені цим Договором та чинним законодавством;

*звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єкта Споживача від електропостачання у випадку порушення Споживачем строків плати за цим Договором , в т.ч. за графіком погашення заборгованості;

Згідно п. 8.4. Договору якщо за ініціативою Споживача необхідно припинити постачання електроенергії на об`єкт Споживача для проведення ремонтних робіт, реконструкції чи технічного переоснащення тощо, Споживач має звернутися до оператора системи.

Отже всі випадки припинення енергоспоживання для Відповідача за договором із Позивачем повинні вирішуватися виключно за участі оператора системи, яким за умовами п. 2.2. договору між сторонами є Оператор системи розподілу, з ким у відповідача укладено договір про надання послуг з розподілу електроенергії.

На підставі зазначених умов Договору суд відхиляє доводи Відповідача, що Позивач самостійно мав право чи повинен був відімкнути електрообладнання Відповідача від енергоспоживання після вичерпання запланованої поставки обсягу електроенергії за Договором № 507.

Договором між сторонами № 507 від 29.12.2021 не передбачено, що Відповідач за певних умов звільняється від обов`язку оплатити весь обсяг спожитої електроенергії.

Відповідач безумовно знав про перевищення ним обсягів енергоспоживання в період січня-лютого 2022, бо повинен був контролювати зі свого боку власне енергоспоживання, однак не вжив ніяких заходів для його обмеження до рівня, передбаченого умовами Договору і не ініціював своє відімкнення від енергомережі для упередження перевищення лімітів споживання.

Суд погоджується із доводами представника позивача, що примусове відімкнення споживачів постачальниками від енергоспоживання в зимовий період взагалі є неприпустимим.

Отже позивач належним чином забезпечив потреби відповідача в енергоспоживанні, перевищення енергоспоживання відповідачем відбулося в межах строку дії Договору № 507 від 29.12.2021 між сторонами, тому позивач вправі вимагати проведення повного розрахунку за споживання електроенергії відповідачем за договором між сторонами.

Натомість поведінка відповідача у правовідносинах між сторонами містить ознаки зловживання своїми правами, є упередженою, бо споживши електроенергію на власні потреби з перевищенням договірного ліміту споживання, відповідач відмовляється її оплачувати та ніяким чином не вирішує питання про повернення отриманої електроенергії чи відшкодування її вартості як збитків позивача, якщо вражає, що її споживання відбулося всупереч умовам договору між сторонами.

Суд вважає, що відповідач не доказав суду існування підстав згідно чинного законодавства для звільнення від свого обов`язку провести повну оплату за всю спожиту (навіть з перевищенням договірного ліміту) електроенергію, розрахунки за позовом в повному розмірі не провів, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 43 889,89 грн. залишку заборгованості за електропостачання за лютий 2022 року на підставі договору № 507 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021 року.

У відповідності до ст. 129 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача, тому з відповідача на користь позивача слід також стягнути 2481,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

За результатами вирішення спору позивач просить стягнути з відповідача також і 11 250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу при вирішенні спору, заявупро що (а.с. 27) позвач подав при зверненні до суду з позовом.

При вирішенні даного питання судом було встановлено наступне:

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.124 ГПК встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом п.1 ч.3 ст.123 та ст.126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду даної справи позивачем надано докази отримання ним послуг з професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Ільченко А.П., який діяв на підставі довіреності від 13.01.2022 № 101 (ас. 51).

За умовами договору про надання правової (правничої ) допомоги від 21.07.2021 (ас. 36) позивач замовив, а Адвокатське бюро «Ільченко та Партнери» в особі керівника Ільченка А.П. взяло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу на умовах цього договору.

Правнича допомога включає в себе перевірку документів позивача на відповідність їх чинному законодавству, допомогу в правильному їх оформленні; адвокат ляє інтереси клієнта в господарських судах; надає консультації і роз`яснення з правових питань, по складенню заяв, скарг та інших документів правового характеру для захисту інтересів позивача; здійснює підготовку судової справи до розгляду, здійснює збір доказів у судових справах та інші повноваження.

Згідно п. 4.7. розрахунок вартості кожного окремого замовлення позивача встановлюється сторонами у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною договору, а вартість (ціна) кожного окремого замовлення погоджується сторонами в Акті про прийняття-передачу послуг правничої допомоги за наслідками виконання Адвокатським бюро замовлень позивача на правничу допомогу згідно положень Додаткової угоди.

Пунктом 4.9. сторони погодили, що Акт про прийняття-передачу послуг правничої допомоги є також детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро згідно норм ст. 126 ГПК України.

Додатковою угодою № 56 від 15.08.2022 (а.с. 34) сторони погодили, що Адвокатське бюро взяло на себе зорбов`язання надати правничу допомогу позивачу при стягненні боргу за договором № 507 від 29.12.2021 між позивачем та відповідачем у справі. Допомога включає в себе ознайомлення із первинними документами, підготовка позовної заяви до суду та всіх документів та матеріалів, які будуть в подальшому необхідними під час розгляду господарської справи , представництво інтересів позивача в суді.

Сторонами погоджено в Додатковій угоді, що розмір погодинної ставки роботи Адвокатського бюро та участі в судових засідання становить 2500,00 грн.

24.10.2022 сторонами підписано Акт № 56 про прийняття-передачу послуг правничої допомоги (а.с. 32) з підтвердженням надання та отримання без зауважень адвокатських послу позивачем при вирішенні спору у даній справі на суму 11250,00 грн.

До переліку послуг ввійшли такі роботи адвоката, як ознайомлення із документами позивача щодо несплати відповідачем за спожиту електроенергію по договору № 507 від 29.12.2021; підготовка та направлення адвокатського запиту, підготовка та направлення претензії, ознайомлення із відповіддю ПАТ «Черкасиобленерго»; підготовка позовної заяви до суду зі складенням всіх необхідних документів для її подання.

Згідно ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду, правові висновки якої є обов`язковими для врахування судом першої інстанції в силу частини 4 статті 236 ГПК України, вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідач 07.11.2022 подав суду заперечення на заяву позивача про розподіл витрат на отримання правничої допомоги у справі № 925/1068/22 (а.с. 69) і просив суд повністю відмовити позивачу у стягненні 11250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

При обговоренні даного питання в судовому засіданні 07.12.2022 представник відповідача усно заявив про зменшення витрат позивача на правничу допомогу через їх не співмірність із складністю спору та з огляду на те, що відповідач є неприбутковою організацією, є державним органом із обмеженим фінансуванням.

Вивчивши матеріали справи щодо підтвердження витрат позивача на професійну (правничу) допомогу з урахуванням їх переліку, матеріалів справи, її категорії та складності (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, з урахування ціни заявленого позову (43 889,89 грн.) і розміру адвокатських витрат (11200,00 грн.), простих розрахунків ціни позову, відсутності конкуренції доказів з приводу ціни та обсягу спожитого відповідачем газу, договірного характеру відносин сторін, унормованості їх відносин законодавством, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, а також враховуючи те, що відповідач є державним органом з обмеженим фінансуванням (що не потребує доведення) суд, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу позивача підлягають стягненню з відповідача лише в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області (ідентифікаційний код 01035213, м. Черкаси, вул. Смілянська, 118) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (ідентифікаційний код 41427817, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10 оф. 201) -- 43 889,89 грн. залишку заборгованості за електропостачання за лютий 2022 року на підставі договору № 507 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021 року, 2481,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору та 5000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року

Суддя Н.М. Спаських