ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022м. ДніпроСправа № 904/2913/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТА", м. Дніпро

до Російської Федерації

про відшкодування майнової шкоди у розмірі 78 762 955 грн 87 коп.

Представники:

від позивача: Шуліка А.В., АЕ 1151908 від 07.09.2022, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 07.09.2022 № б/н, в якому просить стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації матеріальну шкоду у розмірі 78 762 956 грн 00 коп., завдану позивачу збройними силами Російської Федерації внаслідок ведення агресивних воєнних дій на території України шляхом пошкодження майна, що належить позивачу на праві власності.

Ухвалою господарського суду від 16.09.2022 позовну заяву залишено без руху, запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "АСТА" протягом семи днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, надавши до суду: правове обґрунтування звернення із даним позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації; правове обґрунтування звернення із даним позовом саме до Господарського суду Дніпропетровської області; обґрунтований розрахунок суми позову; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви; належні докази на підтвердження направлення поданої позовної заяви на адресу відповідача.

21.09.2022 позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. 28.09.2022 позивачем до суду подано доповнення до заяви про усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до поданих заяв, позивачем уточнений суб`єктний склад на боці відповідача, а саме визначено, що позовні вимоги заявлено до держави Російська Федерація, а також уточнено суму позову 78 762 955 грн 87 коп.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 20.10.2022.

Ухвалою господарського суду від 20.10.2022 підготовче засідання по справі відкладено на 24.11.2022.

18.11.2022 від позивача надійшли письмові пояснення та додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду від 24.11.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за заявою позивача, підготовче засідання відкладено на 08.12.2022.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляд у по суті у засіданні на 22.12.2022.

Відповідач явку повноважного представника у призначені засіданні суду не забезпечив, витребувані судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд зазначає, що відомості про судовий розгляд справи та зазначені процесуальні рішення своєчасно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, та у мережі Інтернет на офіційному сайті Судова влада України.

Враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з РФ, що унеможливлює надсилання ухвал на адресу відповідача в особі посольства РФ в Україні повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення засідань суду у даній справі здійснювалось шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення-повідомлення.

У судовому засіданні 22.12.2022 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові та заявах по суті справи.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА» є власником нерухомого майна, розташованого в зоні Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» - ангару для повітряного судна загальною площею 842,5 кв. м (опис: ангар для повітряного судна літ. А-1, прибудова службових приміщень літ. А 11, навіс літ. А 2; насосна літ. Б, шафний розподільчий пункт літ. ШРП, №1 - резервуар запасу води, І, II - мостіння), що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, комплекс будівель та споруд № 109-а (адреса місця розташування нерухомого майна згідно рішення Новоолександрівської сільської ради від 20.12.2017 №140), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 111334427 від 22.01.2018, сформованим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, номер запису про право власності 24479601 (т.1, а.с. 11, 15).

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА» також є користувачем (суборендарем) земельної ділянки площею 0,276 га (із загальної площі 20,9000 га, кадастровий номер :01:002:0109) для розміщення та обслуговування вищезазначеного ангару, що розташована в зоні Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ», що підтверджується договором суборенди землі від 06.04.2017, посвідченого 06.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. за реєстровим №947. За умовами п. 8 вказаного договору строк дії договору суборенди землі - до 15.07.2053 (т.1, а.с.35-40).

Право суборенди землі зареєстровано 06.04.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права: індексний номер 84567552 від 07.04.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, номер запису про інше речове право 19875200 (т.1, а.с. 42).

Позивач зазначає, що вартість ангару для повітряного судна загальною площею 842,5 кв.м, власником, якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА», підтверджується звітом про незалежну оцінку ринкової вартості від 14.02.2022 № Н-140222/01, виконаним ТОВ «ІВІ Консалт», та складає 48 414 385 грн 00 коп. (т.1, а.с. 16-31).

09.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агроальянс» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТА» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 434/17, предметом якого є купівля-продаж трактора колісного «Саsе ІН Рuma 155 #ZНВL50776» (т.2, а.с. 56-59).

Відповідно до специфікації до договору № 434/17 від 09.11.2017 вартість трактора становить 1 889 866 грн 50 коп. без ПДВ (т.1, а.с. 58).

Вказаний транспортний засіб отримано покупцем, що підтверджується актом приймання-передачі від 22.12.2017 до вищевказаного договору та зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТА», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини від 29.12.2017 серія ЕЕ № 102234 (т.2, а.с. 60-61).

13.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОВІЖН» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТА» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 11/17, предметом якого є купівля-продаж снігового валу Kahlbacher VAMPIR PRO 290 вартістю 433 022 грн 80 коп., підмітальна щітка Bema JUMBO 3000 з приводом від ВВП, вартістю 643 605 грн 91 коп., спеціальний пристрій Ringfeder, вартістю 103 100 грн 66 коп. (т.2, а.с. 62-65).

Вартість товару за вказаним договором підтверджується специфікацією до договору (т.2, а.с. 64).

Вказана техніка отримана покупцем, що підтверджується актами приймання-передачі від 23.01.2018, від 22.02.2018 до вищевказаного договору (т. 2, а.с. 64 на звороті, 65).

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА» є власником об`єкту незавершеного будівництва «Нове будівництво ангару для повітряного судна на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району», розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :01:140:0115, площею: 0.6907 га.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 24 лютого 2022 року Президентом України видано указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан.

10.04.2022 комісією у складі провідного фахівця відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Дніпровського району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, командира відділення 19 ДПРЧ 8ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, провідного фахівця відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Дніпровського району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, директора з виробництва ТОВ МА Дніпропетровськ складено Акт про пожежу.

Акт складно про пожежу, що виникла 10.04.2022р. о 03 год. 13 хв. на об`єкті ТОВ МА Дніпропетровськ Дніпровський район, с. Новоолександрівське.

Місце виникнення пожежі - в окремо розташованому ангарі. Повідомлення про пожежу надійшло 10.04.2022р. о 03 год. 13 хв. до пожежно-рятувальних підрозділів. Пожежу ліквідовано о 05 год 17 хв. 10.04.22р.

Пожежею знищено: два ангари, два літаки (1 цивільний, 1 військовий), автомобіль IVECO (т. 2, а.с. 66).

Позивач стверджує, що внаслідок ведення агресивної війни та агресивних воєнних дій збройні сили Російської Федерації 10.04.2022 року приблизно о 03.13 годин вчинили терористичний акт шляхом ракетної атаки міжнародного аеропорту м. Дніпро та знищили «ангар для повітряного судна» за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, комплекс будівель та споруд № 109-а, загальною площею 842.5 кв.м, кадастровий номер: :01:002:0109; «нове будівництво ангару для повітряного судна» на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер: :01:140:0115, площа: 0.6907 га.); трактор колісний «Саsе ІН Рuma 155 #ZНВL50776», сніговий вал Kahlbacher VAMPIR PRO 290, підмітальну щітку Bema JUMBO 3000 з приводом від ВВП та спеціальний пристрій Ringfeder, що є власністю Товариствп з обмеженою відповідальністю «АСТА».

Зазначена подія, підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні 0000440 від 10.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України (т. 2, а.с. 67).

До матеріалів справи позивачем долучено лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.11.2022р. №55/8-3550, за змістом якого, у відповідь на клопотання від 02.11.2022, яке надійшло на адресу слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області про надання відомостей щодо знищеного майна в рамках кримінального провадження № 0000440 від 10.04.2022, повідомлено, що вказане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 0000026 від 24.02.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України. Під час розслідування досліджуються всі факти та обставини обстрілів збройними силами російської федерації території міста Дніпро та Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.04.2022 в результаті збройної агресії російської федерації проти України та нанесенні ракетного удару по території міжнародного аеропорту м. Дніпро було знищено майно ТОВ «АСТА»: «ангар для повітряного судна» за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, комплекс будівель та спору № 109-а; трактор колісний (з навісним обладнанням) «Саsе ІН Рuma 155 #ZНВL50776» (т.2, а.с. 140).

На підтвердження розміру збитків, завданих пошкодженням об`єкту незавершеного будівництва «Нове будівництво ангару для повітряного судна на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району», розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :01:140:0115, площею: 0.6907 га., позивачем до матеріалів справи наданий висновок про вартість об`єкта оцінки від 06.07.2022 виконаний оцінювачем фізичною-особою підприємцем Жировим А.К., об`єктом оцінки за яким є матеріальні збитки, заподіяні ТОВ «АСТА» внаслідок пошкодження майна (земельні поліпшення об`єкт незавершений будівництвом «Нове будівництво ангару для повітряного судна на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району») (т.1, а.с. 96-196).

Відповідно до вказаного висновку розмір збитків становить 27 278 975 грн. 00 коп. без ПДВ.

У загальному розмірі збитки, понесені позивачем, становлять 78 762 955 грн 87 коп.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Саме внаслідок ракетного обстрілу Російською Федерацією території міжнародного аеропорту м. Дніпро 10.04.2022 пошкоджене вищевказане майно позивача, що підтверджується листом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.11.2022р. №55/8-3550; Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні 0000440 від 10.04.2022

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.

Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.04.2021 у справі № 648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав.

Згідно із частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого та підтвердженого наданими до матеріалів справи доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у цій справі підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 165, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТА" (49000, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1, ) 78 762 955 грн 87 коп. (сімдесят вісім мільйонів сімсот шістдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 87 коп.) матеріальної шкоди.

Стягнути з держави Російська Федерація в дохід Державного бюджету України (отримував коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) 868 350 грн 00 коп. (вісімсот шістдесят вісім тисяч триста п`ятдесят грн 00 коп.) судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 29.12.2022

Суддя І.А. Рудь