ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. Справа№ 910/11656/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 27.09.2022

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 (повний текст рішення складено 17.11.2021)

у справі №910/11656/21 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів»

про стягнення 973 859,97 грн

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Акціонерне товариство «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» про стягнення заборгованості у сумі 973 859,97 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) № 032/1 від 19.10.2020 р. в частині своєчасної поставки замовленої позивачем продукції (труб сталевих), у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні санкції. За прострочення зобов`язання АТ «Укргазвидобування» просив стягнути з відповідача пеню у сумі 526 989,49 грн. та штраф у сумі 446 961,49 грн., що разом складає 973 859,97 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» про стягнення 973 859,97 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд зазначив, що недобросовісна поведінка АТ «Укргазвидобування» у зобов`язанні з поставки товару та невиконання ним необхідних дій, що випливають з договору поставки товару, є простроченням кредитора, та, у свою чергу, стало причиною прострочення зобов`язання постачальником, вина якого у порушенні відсутня. У зв`язку з вказаним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Укргазвидобування» 30.11.2021 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить долучити до матеріалів справи додаткові докази, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11656/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апелянт вважає, що судом було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, при неповному з`ясуванні фактичних обставин, що призвело до помилкових висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позивач фактично був позбавлений можливості надати відповідь на відзив;

- позивач не змінював строк поставки, а в укладеному між сторонами договорі сторони узгодили товар, який має бути поставлений, його ціну, строк та порядок поставки, однак в порушення умов договору та норм законодавства відповідач не здійснив своєчасну поставку товару в обумовлені договором строки;

- укладаючи договір, відповідач був ознайомлений з усіма його умовами, а отже розумів та знав про наявність обов`язку поставки товару у визначені строки;

- додаткові угоди №1,2 до Договору стосуються доповнення технічних умов листового прокату ГОСТ 19281-89, який використовувався для виробництва труб та доповнення стандарту виготовлення листового прокату зі сталі, при цьому сторони не змінювали строки поставки товару, отже суд помилково зазначив, що ГОСТи є новими, а внесені додатковими угодами в доповнення до зазначених у договорі для розширення можливих виробників листового прокату;

- відповідачем не надано доказів неможливості виготовлення та поставки товару у визначений в договорі строк.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі, просить долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду додаткові докази.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/11656/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021, розгляд справи призначено на 10.02.2022. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11656/21.

06.01.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає викладені доводи не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях, а рішення місцевого господарського суду від 09.11.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач наполягає, що додаткові угоди до договору мають суттєве значення, оскільки в них було вирішено питання щодо застосування певних марок сталі та ГОСТ, за якими відповідач повинен був виготовити та поставити продукцію позивачеві, а також узгоджено внесення змін та доповнень у додатках до договору. Також відповідач зазначає, що він є таким, що прострочив виконання зобов`язання внаслідок прострочення кредитора.

24.01.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укргазвидобування» надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких позивач зазначає, що безпідставними є твердження відповідача про те, що до укладення додаткових угод останній не міг виробляти труби. Також позивач посилається на обставини, встановлені в судовій справі №922/2646/21, в межах якої досліджувався факт наявності вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» у порушенні зобов`язань з поставки товару у строки, встановлені Договором поставки трубної продукції №032/1 від 19.10.2020.

24.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11656/21.

03.02.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укргазвидобування» надійшли заперечення на відзив письмові пояснення, у яких позивач звертає увагу суду на постанову Східного апеляційного господарського суду у справі №922/2646/21 від 10.01.2022, оскільки встановлені в ній обставини на думку позивача є преюдиційними для даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 розгляд справи відкладено на 17.03.2022.

Однак, судове засідання 17.03.2022 не відбулося, оскільки Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18 04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров?ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 розгляд справи №910/11656/21 призначено на 28.07.2022.

До суду надійшло клопотання від Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №910/11656/21 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 клопотання Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

28.07.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи №910/11656/21 на 22.09.2022.

31.08.2022 до суду електронною поштою надійшло клопотання від Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №910/11656/21 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 клопотання Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

15.09.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки ним було вчинено всі необхідні та можливі дії для належного виконання своїх обов`язків, а прострочення мало винятковий характер та не залежало від дій чи бездіяльності відповідача.

У судовому засіданні 22.09.2022 у розгляді справи оголошено перерву до 27.09.2022. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 27.09.2022 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Щодо клопотання скаржника про долучення доказів, наданих разом з апеляційною скаргою, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведеного вбачається, що законодавець встановив чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань.

Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник, заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду наступні докази:

- копію листа вих. №ШГВ 249-003.1.2-05 від 20.01.2021 з доказом направлення;

- копію листа вих. №ШГВ 460-003.1.1-03 від 29.01.2021;

- копію листа вих. №062/03-01 від 16.02.2021;

- копію витягу з протоколу №4 Позачергового засідання Локальної ради з контрактування Акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 18.03.2021;

- копію з Протоколу №483 засідання Тендерного комітету Акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 18.03.2021;

- копію листа вих. №ШГВ 1236-003.1.1-07 від 15.03.2021;

- копію листа вих. № 116/03-01 від 26.03.2021;

- копію витягу з Протоколу №752 засідання Тендерного комітету Акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 22.04.2021;

- копію з Протоколу №752 засідання Тендерного комітету Акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 22.04.2021;

- копію листа вих. №ШГВ 1179-003.1.1-05 від 11.03.2021 з доказом направлення;

- копію листа вих. №ШГВ 1307-003.1.1-05 від 18.03.2021 з доказом направлення;

- копію листа вих. №ШГВ 1585-003.1.1-05 від 08.04.2021;

- копію інспекційного звіту №1 ТОВ «Бюро Верітас Україна» від 22.03.2021.

В обґрунтування поданих доказів до суду апеляційної інстанції відповідач зазначає про порушення своїх процесуальних прав на подання відповіді на відзив на позовну заяву з відповідними доказами під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Разом з цим, апелянт не наводить обґрунтованих підстав неможливості надання таких доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, а лише твердження щодо порушення судом його процесуальних прав щодо подання відповіді на відзив з необхідними на думку позивача доказами не можуть бути достатньою підставою для поновлення строку на подання нових доказів та визнання поважними причин пропуску такого строку та відповідно для прийняття нових доказів під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

У процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а з огляду на те, що скаржником обґрунтованих причин, з яких такі дії - зокрема щодо реалізації своїх процесуальних прав щодо подання необхідних на його думку доказів суду першої інстанції не могли бути вчинені раніше з об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення таких процесуальних дій позивачем - не наведено, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи та прийняття до розгляду додаткових доказів.

Відтак, апеляційний господарський суд не приймає до розгляду подані скаржником нові докази, що надані позивачем разом з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, АТ «Укргазвидобування» на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель «Prozorro» опублікувало оголошення про проведення відкритих торгів UA-2020-06-09-004458-b щодо предмета закупівлі магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби. За результатами проведених торгів, тендерним комітетом АТ «Укргазвидобування» було прийняте рішення згідно з яким переможцем аукціону UA-2020-06-09-004458-b визнано ТОВ «ЗСП».

За процедурою публічних закупівель, 19.10.2020 р. між АТ «Укргазвидобування» (покупець) та ТОВ «ЗСП» (постачальник) був укладений договір поставки трубної продукції (згідно з графіком) № 032/1 (далі договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар (трубну продукцію), зазначений в специфікаціях, що додаються до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/ях, яка є додатком до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком № 3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Ціна цього договору вказується у специфікації/ях в гривнях з урахуванням ПДВ або в іноземній валюті без урахування ПДВ (п. 3.1 договору). Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного у специфікації/ях (п. 3.2 договору). Розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, на умовах, зазначених у специфікації/ях (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях та графіку поставки до цього договору. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, приймати поставлений товар, у разі відсутності зауважень, згідно з актом приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору, і діє до 02.09.2021 року.

Судом встановлено, що специфікацією до договору (додаток № 1 до договору) сторони погодили найменування товару (трубна продукція), його технічні та якісні характеристики, кількість та вартість товару, що загалом становить 27 998 652,00 грн. У цьому ж додатку домовились про умови поставки товару DDP (станція (склад) призначення покупця); строк поставки товару відповідно до графіка поставки товару; умови та строки оплати оплата по факту поставки протягом 15 календарних днів з дати постачання та підписання акту прийому-передачі товару.

Положеннями графіку поставки товару (додаток № 3 до договору) сторони визначили пункти приймання трубної продукції та строки її поставки, а саме:

- протягом 150 календарних днів з дати укладання договору здійснюється поставка 50 % кожного виду замовленої трубної продукції;

- протягом 180 календарних днів з дати укладання договору здійснюється поставка інших 50 % кожного виду замовленої трубної продукції. Дострокова поставка дозволяється.

Отже, відповідно до вказаного графіка 50 % продукції позивач мав поставити до 18.03.2021 р., інші 50 % продукції - до 17.04.2021 р.

У той же час, встановлено, що відповідач поставку обумовленого товару здійснив з порушенням строку, зазначеного у графіку, а саме товар на загальну суму 27 640 180,06 грн. поставив у період з 18.03.2021 р. по 26.05.2021 р.

Наведені обставини підтверджуються наявними копіями у справі видаткових накладних №№ 76, 77, 78, 90, 91, 92 від 18.03.2021 р., №№ 94, 95 від 19.03.2021 р., № 100 від 23.03.2021 р., №№ 105, 110, 111 від 24.03.2021 р., № 115 від 25.03.2021 р., №№ 124, 123 від 26.03.2021 р., №№ 129, 130, 131 від 30.03.2021 р., №№ 133, 134 від 31.03.2021 р., № 143 від 05.04.2021 р., №№ 145, 147, 148 від 06.04.2021 р., №№ 150, 151 від 07.04.2021 р., № 152 від 08.04.2021 р., № 156 від 09.04.2021 р., № 183 від 28.04.2021 р., №№ 184, 185, 186 від 29.04.2021 р., №№ 196, 197, 198 від 05.05.2021 р., №№ 200, 202 від 06.05.2021 р., № 203, від 07.05.2021 р., №№ 206, 207, 209 від 11.05.2021 р., №№ 212, 213, 214 від 12.05.2021 р., №№ 216, 218, 219 від 13.05.2021 р., № 225 від 17.05.2019 р., №№ 229, 230, 231 від 19.05.2021 р., №№ 234, 235 від 20.05.2021 р., №№ 236, 237, 239 від 24.05.2021 р., №№ 252, 254 від 26.05.2021 р.; копіями актів приймання-передачі товару №№ 5, 91, 92 від 18.03.2021 р., №№ 94, 95 від 19.03.2021 р., №№ 1, 4, 2, 8, 6, 3, 7, 9 від 23.03.2021 р., №№ 12, 10, 11 від 24.03.2021 р., № 13 від 25.03.2021 р., № 15, 14 від 26.03.2021 р., №№ 16, 17, 18 від 30.03.2021 р., № 19, 20 від 31.03.2021 р., № 21 від 05.04.2021 р., №№ 22, 23, 24 від 06.04.2021 р., №№ 25, 26 від 07.04.2021 р., № 27 від 08.04.2021 р., № 28 від 09.04.2021 р., №№ 29, 30, 31, 32 від 29.04.2021 р., №№ 33, 34, 35 від 05.05.2021 р., №№ 36, 37 від 06.05.2021 р., № 38 від 07.05.2021 р., №№ 39, 40, 41 від 11.05.2021 р., №№ 42, 43, 44 від 12.05.2021 р., №№ 45, 46 від 13.05.2021 р., № 48 від 17.05.2021 р., №№ 49, 50, 51 від 19.05.2021 р., №№ 52, 53 від 20.05.2021 р., №№ 54, 55, 56 від 24.05.2021 р., №№ 57, 58 від 26.05.2021 р.

Наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень за період з 15.04.2021 р. по 10.06.2021 р. підтверджується, що вартість поставленого товару АТ «Укргазвидобування» сплатило у повному обсязі.

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ «Укргазвидобування» вказує на поставку ТОВ «ЗСП» продукції із порушенням визначеного строку (прострочення зобов`язання), а тому нараховує відповідачу пеню у сумі 526 898,49 грн. та штраф у сумі 446 961,49 грн., які просить стягнути в судовому порядку.

У свою чергу, відповідач зазначає, що прострочення строків поставки виникло не з вини постачальника, а з вини АТ «Укргазвидобування», який самостійно змінив умови тендерної документації (договору) в частині обсягів поставки трубної продукції, що виявилось після фактичного укладення договору, та у подальшому позивач затягував додаткове погодження змін до договору, що стосувались якісних характеристик продукції та позначилось на строках поставки відповідачем товару.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, викладені обставини та доводи учасників справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даному випадку між сторонами виникли відносини за договором поставки (купівлі-продажу).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ст. 673 ЦК України).

Як передбачено п. 2.1 договору, постачальник повинен поставити покупцю товар, передбачений цим договором, якість якого відповідає сертифікатам якості або паспортам виробника, Держстандартам, технічним або іншим умовам, які пред`являються до товару даного виду та підтверджується відповідними документами.

Відповідно до п. 6.5.1 договору постачальник зобов`язаний письмово погодити незалежну інспекційну компанію з покупцем. В рамках такої інспекції проводиться контроль якості продукції, геометричних розмірів товару, хімічний склад продукції, механічні властивості товару, неруйнівний контроль. Відвантаження та відправка товару постачальником покупцю здійснюється тільки після отримання покупцем звіту незалежної інспекційної компанії та погодження покупцем відвантаження та відправки товару щодо якого отримано звіт незалежної інспекційної компанії.

Судом встановлено, що в додатку № 4 до договору сторони погодили технічні характеристики товару (трубної продукції), а у додатку № 3 - графік поставки такої продукції, а саме: 1) протягом 150 календарних днів з дати укладання договору поставляються 50 % кожного виду замовленої трубної продукції; 2) протягом 180 календарних днів з дати укладання договору поставляються інші 50 % кожного виду замовленої трубної продукції.

У той же час, судом перевірено, що вимоги тендерної документації процедури закупівлі трубної продукції UA-2020-06-09-004458-b передбачали інші умови поставки продукції та визначали поставку товару протягом зазначених строків по 50 % від усього обсягу (а не виду) замовленої покупцем продукції.

Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивач в односторонньому порядку в додатку до договору № 3 змінив строки поставок, зазначивши 50 % об`єму по кожній позиції замовлення протягом 150 календарних днів та 50 % по кожній позиції замовлення протягом 180 календарних днів з дати підписання договору, чим спричинив перешкоду у належному виконанні постачальником своїх зобов`язань за договором, оскільки фактично змінилось технічне завдання для виробника продукції.

Виявивши такі зміни в умовах договору, ТОВ «ЗСП» листом № 15/01-001 від 15.01.2021 р. (за два місяці до поставки першої частини продукції 18.03.2021 р.) проінформувало позивача, що ним заплановано старт виробництва трубної продукції з 25.01.2021 р. та просило направити інспекційну комісію на виробничі потужності підприємства відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача у судовому засіданні пояснював, що зміни у строках поставки та обсягах товару взагалі поставили під сумнів виконання договору, оскільки металургійні комбінати України та відомі світові виробники сталі не мають такої технологічної можливості для здійснення одночасного прокату сталі за декількома листами різних марок сталі, ширини та товщини, що визначали умови договору поставки, укладеного сторонами.

У подальшому з`ясувалось, що зміна обсягу замовленого товару стала причиною того, що виробник сировини (ПрАТ «МК «Азовсталь»), яка призначалась для виготовлення відповідачем трубної продукції (листовий прокат), змінив її технічні (якісні) характеристики та ГОСТи.

Так, відповідач листом № 0402/21юв-1 від 04.02.2021 р. звернувся до позивача, у якому просив узгодити нові якісні характеристики при вхідному контролі продукції. З аналогічними листами відповідач звертався до позивача 15.02.2021 р. (№ 0501/21юв-1) та 16.02.2021 р. (№ 1602/21юв-1), у яких також просив внести відповідні зміни до договору в частині нових ГОСТів продукції шляхом укладення додаткових угод. Проте, вказані листи позивач залишив без відповіді та задоволення.

У подальшому, ТОВ «ЗСП» направило до позивача лист № 2202/21юв-1 від 22.02.2021 р., у якому повторно просило врегулювати питання відповідності технічних (якісних) характеристик продукції, зазначених у договорі, із якісними характеристикам ГОСТів сировини, що мала бути використана відповідачем під час виготовлення продукції.

У листах від 23.02.2021 р., від 25.02.2021 р., від 05.03.2021 р. ТОВ «ЗСП» повторно просило позивача внести відповідні зміни до договору поставки трубної продукції № 032/1 від 19.10.2020 р. шляхом укладення додаткових угод до нього.

З матеріалів справи вбачається, що додаткову угоду № 1 сторони уклали 18.03.2021 р., тобто в останній день здійснення поставки покупцю першої половини замовленої продукції, а додаткову угоду № 2 сторони уклали 28.04.2021 р. - на 11 день після спливу строку, передбаченого для поставки другої частини продукції.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЗСП» не мало можливості приступити до виконання свого обов`язку з поставки товару до внесення змін додатковими угодами № 1 від 18.03.2021 р., № 2 від 28.04.2021 р.

У даному контексті слід враховувати, що внесення змін до договору щодо узгодження критеріїв контролю якості продукції за новими ГОСТами було обов`язковою умовою для постачальника, інакше, покупець мав право відмовитись від прийняття продукції, яка не відповідає стандартам, визначеним договором (відповідно до п. 6.5.2 договору) та є специфічною. А строки розгляду вказаного питання у повному обсязі залежали від АТ «Укргазвидобування», як покупця продукції, в той час, як відповідач не міг виконати свій обов`язок та поставити покупцю неузгоджений товар до моменту оформлення представниками обох сторін відповідних змін до договору.

Водночас, АТ «Укргазвидобування» звернулось з листом до Дослідного інституту УкрНДІгаз (який є філією АТ «Укргазвидобування») з метою отримання висновку правомірності використання нових ГОСТів при виготовленні труб та отримало відповідь на такий запит ще в лютому 2021 р.

Тобто, з лютого 2021 р. позивачу було відомо про відповідність продукції якісним характеристикам у разі використання нових ГОСТів, у той час, як відповідач отримав дозвіл на поставку продукції за новими ГОСТами лише 18.03.2021 р. та 17.04.2021 р., тобто, після погодження їх позивачем у додаткових угод № 1 та № 2.

Аналізуючи викладені обставини в сукупності, суд вважає, що відповідач (постачальник) вчинив всі необхідні дії для належного виконання своїх обов`язків за договором (зміненим покупцем самостійно), у той час, як позивач не вчинив належних дій, що випливають із суті укладеного сторонами договору, до вчинення яких постачальник не міг виконати свого обов`язку, що свідчить про недобросовісність поведінки покупця у спірних господарських відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 р. у справі № 904/3315/18 зазначив, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 та 2 статі 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 4 ст. 612 ЦК України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора (ч. 3 ст. 220 ГК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 221 ГК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

Відповідно до ч. 2 ст. 221 ГК України прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ГК України у разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

За викладених вище обставин, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що недобросовісна поведінка АТ «Укргазвидобування» у зобов`язанні з поставки товару та невиконання ним необхідних дій, що випливають з договору поставки товару, є простроченням кредитора, та, у свою чергу, стало причиною прострочення зобов`язання постачальником, вина якого у порушенні відсутня.

Щодо доводів позивача стосовно преюдиційності обставин, встановлених в судовій справі №922/2646/21 від 10.01.2022, судова колегія зазначає наступне.

Судом перевірено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування», якому заявлено наступні позовні вимоги:

1. Встановити факт прострочення виконання господарського зобов`язання за договором №032/1 від 19.10.2020 (прострочення кредитора) зі сторони АТ «Укргазвидобування»;

2. Визнати ТОВ «ЗСП» таким, що не прострочив виконання господарського зобов`язання за договором №032/1 від 19.10.2020 внаслідок прострочення зобов`язань зі сторони АТ «Укргазвидобування»;

3. Зобов`язати АТ «Укргазвидобування» повернути ТОВ «ЗСП» суму банківської гарантії по забезпеченню виконання договору №032/1 від 19.10.2020 у розмірі 1 399 932,60 грн без ПДВ.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 позов задоволено частково; зобов`язано Товариство повернути Заводу суму банківської гарантії із забезпечення виконання Договору у розмірі 1 399 932,60 грн без ПДВ; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 апеляційну скаргу Товариства задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/2646/21 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу суму банківської гарантії із забезпечення виконання Договору у розмірі 1 399 932,60 грн без ПДВ скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У подальшому, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №922/2646/21 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевих профілів» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 залишено без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 у справі №922/2646/21 - без змін.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на обставини, встановлені в судовій справі №922/2646/21, в межах якої досліджувався факт наявності вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» у порушенні зобов`язань з поставки товару у строки, встановлені Договором поставки трубної продукції №032/1 від 19.10.2020.

Встановлені обставини у справі №922/2646/21 позивач вважає преюдиційними для даної справи.

Щодо вказаного, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації. Аналогічний висновок щодо застосування статті 75 Господарського процесуального кодексу України викладено у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 914/554/19, від 30.08.2022 у справі №904/1427/21.

Аналізуючи викладене в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України у контексті спірних правовідносин та встановлених обставин справи з огляду на відмінність предмету та підстав позовних вимог, оскільки у справі №922/2646/21 судами оцінювались інші обставини, аніж ті, що досліджуються в межах даної справи, доводи апеляційної скарги щодо преюдиційності обставин, встановлених у справі №922/2646/21, судом апеляційної інстанції відхиляються.

Перевіряючи доводи скаржника стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які на думку позивача полягають у фактичному позбавленні його можливості надати відповідь на відзив, судова колегія дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки поновивши відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву суд жодним чином не міг порушити позивача права на надання необхідних на його думку заперечень.

В силу приписів ГПК України, позивач не був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними правами щодо надання відповіді на відзив на позовну заяву, пояснень, заперечень чи за необхідності звернутись з клопотанням про продовження процесуального строку на подання відповідних заперечень.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідних дій вчинено не було, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права як безпідставні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення з ТОВ «ЗСП» пені та штрафу з огляду на відсутність підстав для застосування до відповідача заходів цивільної (господарської) відповідальності.

За викладених обставин, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Сталевих Профілів» про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню з огляду на висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог та відсутність вини відповідача у порушенні умов договору.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11656/21.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Згідно частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 прийняте за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11656/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11656/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Укргазвидобування».

4. Матеріали справи №910/11656/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.12.2022 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік