СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/550/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Катеринчик Валерії Валеріївни, м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові, повний текст якого складений 15.09.2022 (суддя Погорелова О.В.),

у справі №922/550/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Лучнікова Сергія Аркадійовича, м. Одеса,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Катеринчик Валерії Валеріївни, м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернувся ФОП Лучніков С.А. з позовом до відповідача - ФОП Катеринчик В.В. про стягнення 106964,00грн.

Позов з посиланням на норми ст. ст. 849, 858, 1212 ЦК України обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №27/07/2020 від 27.07.2020 щодо повного та своєчасного виконання послуг за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22 позов задоволено повністю, стягнуто з ФОП Катеринчик В.В. на користь ФОП Лучнікова С.А. 106964,00грн безпідставно отриманих коштів та 2481,00грн судового збору.

Рішення суду з посиланням на положення ч. 2 ст. 849 та ст. 1112 Цивільного кодексу України мотивоване невиконанням відповідачем робіт за договором, а також тим, що позивачем направлено відповідачу листа-вимоги про розірвання договору та повернення коштів. Разом з тим, відповідачем не надано доказів виконання обов`язку щодо повернення спірної суми коштів позивачу.

ФОП Катеринчик В.В. з рішенням суду першої інстанції не погодилась та засобами електронного зв`язку звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить дослідити всі докази, які додано до позовної заяви, у тому числі на предмет виявлення відсутності обґрунтованих претензій, актів, мотивованих зауважень ФОП Лучнікова С.А. щодо робіт із програмування та тестування сайту по актах №13, 14 від 12.03.2021, оглянути в судовому засіданні сайт onix-soft.com.ua, витребувати у позивача інформацію про час отримання (перенесення) сайту на сервер компаньйонів Лучнікова С.А., відмовити у задоволенні позову, тому що він заявлений передчасно без дотримання позасудового договірного врегулювання шляхом проведення переговорів.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують виконання відповідачем умов договору від 27.07.2020 №27/07/2020 у повному обсязі. Зазначає, що акти №13, №14 від 12.03.2021 були передані представнику позивача ще у березні 2021 року. За твердженням скаржника вказані замовником у додатку до листа помилки, допущені виконавцем при програмуванні сайту, є мінімальної складності та можуть бути вирішені контент-менеджером за 5-10хв. Наголошує, що матеріали справи не містять обґрунтованих претензій замовника ФОП Лучнікова С.А., скерованих виконавцю ФОП Катеринчик В.В. щодо актів №13 від 12.03.2021 на суму 101340,00грн, №14 від 12.03.2021 на суму 5624,00грн, а також відсутні мотивовані зауваження замовника, оформлені актом із зазначенням необхідних доробок. Апелянт наголошує, що суд самостійно підібрав норму права, яка давала б право ФОП Лучнікову С.А. вимагати кошти за виконані роботи. Вважає, що розірвати договір від 27.07.2020 №27/07/2020 на підставі ст. 849 чи ч. 3 ст. 858 ЦК України неможливо.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Катеринчик В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22. Ухвалено здійснити розгляд справи №922/550/22 в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що всі доводи скаржника ґрунтуються на власних міркуваннях та припущеннях, і зводяться до переоцінки доказів, які були надані позивачем. За доводами позивача, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем робіт/послуг на суму 106964,00грн відповідно до Додаткової угоди від 27.07.2020 №1 та Додаткової угоди від 17.11.2020 №2.

02.12.2022 до Східного апеляційного господарського суду від ФОП Катеринчик В.В. надійшли доповнення до апеляційної скарги, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22 про стягнення з ФОП Катеринчик В.В. на користь ФОП Лучнікова С.А. 106964,00грн безпідставно отриманих коштів та 2481,00грн судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити ФОП Лучнікову С.А. в повному обсязі. Також просить долучити до матеріалів справи додаткові докази повного виконання послуг за договором.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши доповнення відповідача до апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом 06.09.2022, повний текст якого складений 15.09.2022, отже строк на подання апеляційної скарги розпочався 16.09.2022 та сплив 05.10.2022.

Разом з тим, зміни до апеляційної скарги ФОП Катеринчик В.В. надіслані до суду апеляційної інстанції 01.12.2022, тобто з пропуском строку, встановленого на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22.

При цьому, позивачем не порушується клопотання щодо поновлення пропущеного строку.

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, доповнення до апеляційної скарги, що надані до суду з пропуском строку, судова колегія залишає без розгляду.

Розглянувши клопотання апелянта про витребування у позивача інформації про час отримання (перенесення) сайту на сервер компаньйонів ФОП Лучнікова С.А., колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. ч. 1, ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Господарським процесуальним законодавством передбачено чіткий порядок надання доказів до суду.

Так, відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 296 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 81 ГПК України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено, який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 80 та ч. 1 ст. 81 ГПК України, клопотання про витребування доказів повинно бути подане разом з відзивом на позовну заяву.

Як встановлено судом, до суду першої інстанції відповідач не звертався з клопотанням про витребування будь-яких доказів.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про витребування доказів скаржником не обґрунтовано підстав незвернення з даним клопотанням до суду першої інстанції в межах встановлених законом строків.

Крім того, в зазначеному клопотанні апелянтом не наведено, які конкретно докази необхідно витребувати суду апеляційної інстанції, які обставини такі докази підтверджують, не вказано причини та не надано підтверджень неможливості отримати такі докази відповідачем самостійно, не зазначено, які заходи вживав відповідач для отримання доказів самостійно.

Судова колегія зауважує, що здобуття нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи суперечить основоположним принципам змагальності та рівності сторін господарського судочинства. Обставин об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та, відповідно, наявності виняткового випадку для прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, заявником не доведено.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 27.07.2020 між ФОП Лучніковим С.А. (Замовником) та ФОП Катеринчик В.В. (Виконавцем) укладений договір №27/07/2020, відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець, на підставі доручень (завдань) Замовника зобов`язується виконувати роботи (надалі - Послуги) на користь Замовника, а Замовник зобов`язується приймати послуги та оплачувати їх у порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 договору перелік, строк, вартість та поетапні плани надання послуг узгоджуються Сторонами шляхом підписання Додаткових угод, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що обсяг фактично наданих послуг погоджується Сторонами шляхом підписання відповідного Акту наданих послуг в порядку. передбаченому Договором.

Згідно з п.п. 2.1.1-2.1.4 договору замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання від Виконавця Акту наданих послуг, за умови відсутності обґрунтованих претензій з боку Замовника, підписати такий Акт та передати один примірник підписаного Акту Виконавцю або надати мотивовану письмову відмову від підписання Акту; ознайомитися з результатами робіт протягом 2 (двох) робочих днів із моменту їх отримання. Протягом зазначеного терміну Замовник або підписує Акт надання послуг, або відмовляється від його підписання, викладаючи свої зауваження в обґрунтованих запереченнях у письмовому вигляді чи електронною поштою (наступний обмін документами на паперовому носії обов`язковий); оплачувати належно надані Виконавцем послуги в порядку, визначеному цим Договором, додатковими угодами та додатками до нього; у встановлені Договором строки та порядку повідомляти Виконавця про зауваження та претензії стосовно послуг, що надані або надаються Виконавцем.

Пунктами 2.2.3 та 2.2.4 договору сторони погодили, що замовник має право відмовитися від приймання наданих виконавцем послуг, якщо надані послуги не відповідають вимогам замовника та умовам цього договору; розірвати цей договір з підстав, передбачених умовами договору та додатковими угодами до нього.

Відповідно до п. 2.3.1-2.3.3 договору виконавець зобов`язаний якісно надавати послуги у встановленому цим Договором порядку та строки, погоджені Сторонами; з метою підтвердження факту надання послуг, складати та направляти на адресу Замовника Акт наданих послуг; своєчасно повідомляти Замовника про обставини, які перешкоджають належному та своєчасному наданню послуг.

Приймання-передача наданих послуг оформляється Актом наданих послуг (далі - Акт), який підписують Сторони цього Договору в строки, визначені Додатковими угодами до Договору. Акти є невід`ємною частиною даного Договору (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання Замовником від Виконавця Акту, та за умови відсутності у Замовника обґрунтованих претензій, Замовник зобов`язується підписати такий Акт. У разі не підписання Замовником Акту та ненадання обґрунтованих претензій Виконавцю в зазначений строк, Акт вважається прийнятим, а послуги наданими в повному обсязі та належним чином.

Пунктом 3.3 договору визначено, що мотивовані зауваження Замовника оформлюються актом із зазначенням необхідних доробок. Строки усунення недоліків наданих Виконавцем послуг Сторони погоджують окремо, в тому числі шляхом обміну листами з використанням електронної пошти.

Відповідно до п. 4.1 договору Замовник зобов`язується оплатити Виконавцю вартість наданих послуг в порядку та у строки, встановлені цим договором та додатковими угодами до нього.

Вартість наданих Виконавцем послуг визначається в розмірі суми вартості послуг, наданих відповідно до підписаних Сторонами Додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору (п. 4.2 договору).

У п. 6.1 договору Сторонами погоджено, що усі суперечки та розбіжності, що виникають між Сторонами за цим Договором або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

У разі якщо суперечки та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню в судовому порядку, згідно правил підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 8.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до фактичного виконання Сторонами своїх договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 8.3 договору він може бути розірваний достроково за згодою Сторін або у випадках та порядку, визначених чинним законодавством України та цим договором.

27.07.2020 між сторонами підписана додаткова угода №1 до договору №27/07/2020 від 26.05.2020.

Пунктом 1 додаткової угоди від 27.07.2020 №1 сторони дійшли згоди, що Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати розробку дизайну, верстки, програмування та тестування.

Згідно з п. 2 додаткової угоди від 27.07.2020 №1 загальна вартість робіт/послуг, визначених цією Додатковою угодою, складає 270161 (двісті сімдесят тисяч сто шістдесят одна) гривень без ПДВ, що дорівнює еквіваленту 9725 доларів США, у перерахунку за міжбанківським курсом 27грн 78коп. за 1 долар США на момент укладання даного Договору.

Строк виконання робіт/надання послуг - 80 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди (п. 3 додаткової угоди від 27.07.2020 №1).

Відповідно до п. 4 додаткової угоди оплата робіт Виконавця виконується Замовником в безготівковій формі в наступному порядку:

-оплата в розмірі 68061грн (шістдесят вісім тисяч шістдесят одна) гривня без ПДВ, - сума дорівнює еквіваленту 2450 доларам США, здійснюється Замовником протягом 2 (двох) днів із дати підписання цього Договору та отримання рахунку (оригінал рахунку надається Замовнику в момент підписання цього Договору);

-оплата в розмірі 102092грн (сто дві тисячі дев`яносто дві) гривні без ПДВ - сума дорівнює еквіваленту 3675 доларам США, виконується Замовником протягом 2 (двох) днів, із моменту підписання акту наданих послуг за етапом №1 Календарного плану (Додаток № 2) та отримання рахунку;

-оплата в розмірі 100008грн (сто тисяч вісім) гривень без ПДВ - сума дорівнює еквіваленту 3600 доларам США, виконується Замовником протягом 2 (двох) днів, із моменту підписання акту наданих послуг за етапом №2 Календарного плану (Додаток № 2) та отримання рахунку.

Пунктом 5 визначено, що виконавець складає та направляє замовнику Акт виконаних робіт/наданих послуг після закінчення виконання робіт / надання послуг, визначених в п.1. цієї Додаткової угоди.

Календарним планом, що є додатком до Додаткової угоди №1 від 27.07.2020 визначено, що роботи виконуються у такі етапи та строки: 1.Дизайн 20 робочих днів; 2.Верстка 30 робочих днів; 3.Програмування та тестування 30 робочих днів.

В подальшому сторонами 17.11.2022 укладено додаткову угоду №2, за якою сторони дійшли згоди, що Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати додаткові послуги з програмування сайту Замовника (п.1).

Загальна вартість робіт/послуг, визначених цією Додатковою угодою складає 5624 (п`ять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні без ПДВ, що дорівнює еквіваленту 200 доларів США, у перерахунку за міжбанківським курсом 28грн 12 коп. за 1 долар США на момент укладання даного Договору. Оплата здійснюється в гривнях, сума, що підлягає оплаті, визначається за курсом продажу долара, який буде діяти на момент укладення даної додаткової угоди, джерело - інтернет-ресурс http://minfin.com.ua, продаж, на момент завершення торгів (п. 2).

Строк виконання робіт/надання послуг - 5 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди (п. 3).

Виконавець складає та направляє Замовнику Акт виконаних робіт/наданих послуг після закінчення виконання робіт/надання послуг, визначених в п. 1 цієї Додаткової угоди (п. 4).

Отже, строк виконання робіт/надання послуг за Договором від 27.07.2020 №27/07/2020 становить: згідно Додаткової угоди №1 від 27.07.2020 - 80 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, тобто до 18.11.2020; згідно Додаткової угоди №2 від 17.11.2020 - 5 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, тобто до 24.11.2020.

На виконання вимог розділу 4 договору позивач здійснив 100% попередню оплату на загальну суму 279211,00 грн, а саме: 26.08.2020 на суму 68261,00грн; 08.10.2020 на суму 104186,00грн; 19.11.2020 на суму 101340,00грн та 5624,00грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 27.07.2020 №27/07/2020 та Додаткової угоди від 27.07.2020 №1 виконавцем надано акти надання послуг від 02.10.2020 №52 на суму 68061,00грн, від 09.11.2020 №56 на суму 104186,00грн.

Акти містять підписи замовника та виконавця робіт.

Позивач зазначає, що виконавець не в повному обсязі виконав роботи/надав послуги за договором від 27.07.2020 №27/07/2020, а саме: в частині робіт/послуг на суму 106964,00 грн відповідно до Додаткової угоди №1 від 27.07.2020 та Додаткової угоди №2 від 17.11.2020.

ФОП Лучніков С.А. звернувся до ФОП Катеринчик В.В. з Претензією від 26.08.2021 про повернення сплачених ФОП Лучніковим С.А. за договором від 27.07.2020 № 27/07/2020 грошових коштів в сумі 106964,00грн (отримана відповідачем 01.09.2021).

Судом встановлено, що 20.08.2021 ФОП Катеринчик В.В. засобами поштового зв`язку надіслані на адресу ФОП Лучнікова С.А. супровідні листи та акти виконаних робіт від 12.03.2020 №13 на суму 101340,00грн та від 12.03.2020 №14 на суму 5624,00грн, що отримані позивачем 26.08.2021.

31.08.2021 ФОП Лучніков С.А. направив засобами поштового зв`язку на офіційну адресу місцезнаходження ФОП Катеринчик В.В. письмову вимогу від 31.08.2021 вих.№31/08/21 щодо усунення недоліків/належного виконання робіт за договором від 27.07.2020 №27/07/2020, до якого додано додаток №1 зі списком помилок, що були допущені при розробці сайту.

Відповідь ФОП Катеринчик В.В. на зазначену письмову вимогу в матеріалах справи відсутня.

13.10.2021 ФОП Лучніков С.А. направив ФОП Катеринчик В.В. вимогу про розірвання договору та повернення коштів, в якій зазначив, що з урахуванням надісланих Претензії від 26.08.2021, отриманих 26.08.2021 актів виконаних робіт, вимоги від 31.08.2021 вих.№31/08/21 та з урахуванням прострочки виконання понад 9 місяців та повної бездіяльності підрядника щодо усунення недоліків/належного виконання робіт за Договором, 13.10.2021, на підставі ч.3 ст. 858 ЦК України відмовляється від договору від 27.07.2020 №27/07/2020 в частині робіт/послуг на суму 106964,00грн відповідно до Додаткової угоди від 27.07.2020 №1 та Додаткової угоди від 17.11.2020 №2.

Позивач вважає, що Договір № 27/07/2020 від 27.07.2020 в частині робіт/послуг відповідно до Додаткової угоди №1 від 27 07.2020 та Додаткової угоди №2 від 17.11.2020 на загальну суму 106964,00грн розірваний та зобов`язання між сторонами припинені.

У зв`язку з неповерненням ФОП Катеринчик В.В. на вимогу ФОП Лучнікова С.А. грошових коштів у сумі 106964,00грн, останній звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22 позов задоволено повністю з підстав, що зазначені вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши умови договору від 27.07.2020 №27/07/2020, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений договір за своїм змістом є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 ГК України унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

У постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №910/10233/20 зазначено, що за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору). Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

За змістом статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина 1).

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина 2).

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина 3).

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина 4).

Відповідно до частини 3 статті 858 ЦК України якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Отже, замовник має право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення робіт, що має наслідком припинення зобов`язань за договором.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору від 27.07.2020 №27/07/2020 перераховано грошові кошти на загальну суму 279211,00 грн, а саме: 26.08.2020 на суму 68261,00грн; 08.10.2020 на суму 104186,00грн; 19.11.2020 на суми 101340,00грн та 5624,00грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Судом встановлено, що сторонами складено та підписано акти надання послуг від 02.10.2020 №52 на суму 68061,00грн, від 09.11.2020 №56 на суму 104186,00грн, на загальну суму 172247,00грн.

Роботи за договором від 27.07.2020 №27/07/2020 повинні були бути виконані виконавцем згідно Додаткової угоди №1 від 27.07.2020 протягом 80 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, тобто до 18.11.2020, згідно Додаткової угоди №2 від 17.11.2020 - протягом 5 робочих днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, тобто до 24.11.2020.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, акти виконаних робіт від 12.03.2020 №13 на суму 101340,00грн та від 12.03.2020 №14 на суму 5624,00грн надіслані виконавцем замовнику лише 20.08.2021, тобто з суттєвим порушенням строку виконання робіт.

Як встановлено судом, ФОП Лучніков С.А. після отримання 26.08.2021 актів виконаних робіт від 12.03.2020 №13, №14 звернувся до виконавця з вимогою про виправлення неналежно наданих послуг/виконаних робіт за договором від 27.07.2020 №27/07/2020 у строк 5 днів. Недоліки у виконаних відповідачем роботах замовником викладено у додатку №1.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів усунення зазначених недоліків. Акти від 12.03.2020 №13 на суму 101340,00грн та від 12.03.2020 №14 на суму 5624,00грн позивачем не підписані.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт виконання відповідачем робіт на суму 106964,00грн.

Доводи апелянта, що акти виконання робіт від 12.03.2020 №13 та №14 були надані замовнику ще у березні 2021 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу.

Оскільки виконавцем не було усунуто недоліки виконаних ним робіт, замовник скористалися своїм правом на розірвання договору, у зв`язку з чим надіслав на офіційну адресу відповідача вимогу про розірвання договору та повернення коштів, яка надійшла на адресу ФОП Катеринчик В.В. 18.10.2021, яка була повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

При цьому, як підставу для розірвання договору замовником визначено п. 3 ст. 858 ЦК України.

Твердження апелянта, що замовником не надано акту із зазначенням необхідних доробок, як це передбачено п. 3.3 договору, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивачем на адресу відповідача направлявся лист від 31.08.2021 №31/08/21, до якого додано додаток із зазначенням помилок, які були допущені виконавцем при розробці сайту.

Відсутність у назві вказаного документа слова "акт" не спростовує тих обставин, що позивачем у відповідності до умов договору було повідомлено виконавця про наявність недоліків у виконаній ним роботі.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Так як договір, на підставі якого здійснювалося перерахування коштів позивачем відповідачу, розірвано, правові підстави для набуття грошових коштів відповідачем відпали.

Згідно зі ст. 854 ЦК України у разі якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника,- достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.

З матеріалів справи судом встановлено, що умовами договору від 27.07.202 передбачена поетапна попередня оплата за виконання робіт/надання послуг.

В даному випадку колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладена в постанові від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, за якою з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст.1212 ЦК України).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності сукупності умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі №910/13271/18 зазначив, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Верховний Суд вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

А якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

За наведеного, судова колегія вважає, що спірні правовідносини в даному випадку регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки припинення договору внаслідок відмови від договору замовником у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору у даному випадку надає замовнику право на повернення сплачених ним за таким правочином платежів, оскільки роботи за договором не були виконані.

Щодо доводів скаржника, що суд самостійно визначив норму права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі №662/397/15-ц зазначила, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).

А тому, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що вона обґрунтована положеннями ст. ст. 849, 858, 1212 ЦК України.

При цьому, ухвалюючи оспорюване рішення про задоволення позову, Господарський суд Харківської області послався на ч. 2 ст. 849 та ст. 1212 ЦК України, тобто на ті норми, якими і була обґрунтована позовна заява.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Катеринчик В.В. задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Катеринчик Валерії Валеріївни залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2022 у справі №922/550/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза