ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2022 Справа № 917/495/22
про стягнення 86 148,69 грн
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н. І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання
Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості по договору оренди землі від 07.08.2018р. в сумі 86 148,69 грн. за період з 01.02.2021 по 01.05.2022.
Ухвалою суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 30.06.2022 на 09-55 год.
Ухвалою суду від 11.07.2022 призначено судове засідання на 13.09.2022 на 11:45 год, оскільки судове засідання, призначене на 30.06.2022 на 09-55 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Ухвалою суду від 13.09.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2022 на 11-50 год.
Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (вх.№6830 від 23.09.2022).
Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений. Ухвали суду від 30.05.2022, 11.07.2022, 13.09.2022 направлялися на електронну пошту відповідача.
Згідно ч.2 ст. 178, ч.1 ст. 202 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.
В судовому засіданні ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Між Диканською селищною радою (орендодавець) (далі-позивач) та ПрАТ «Полтавапропангаз» (орендар) (далі-відповідач) був укладений договір оренди землі від 07 серпня 2018 строком на 25 років. Договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав, інше речове право 22.11.2018р. за № 29201746 (а.с.16-20).
Відповідно до п. 3 договору на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі.
Відповідно до п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату реєстрації договору становить 1 772 991,50 грн.
Земельна ділянка, яка передається в оренду не має недоліків, які можуть перешкоджати її ефективному використанню (п.6 Договору).
Згідно п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: до 30 числа кожного місяця по 5 743,31 грн.
Відповідно до п. 31 договору орендар зобов`язаний, зокрема своєчасно сплачувати орендну плату.
Так, Диканська селищна рада виконала свої зобов`язання за договором оренди землі в повному обсязі, а саме: передала відповідачеві земельну ділянку, яка є предметом вказаного договору, що підтверджується актом прийомки-передачі в користування земельної ділянки на умова оренди від 07.08.2018 (а.с.21).
Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати не виконував, що змусило позивача звернутися до відповідача з претензією про погашення заборгованості в сумі 86 148,71 грн по договору оренди землі від 07 серпня 2018 за період з 01.02.2021р. по 01.05.2022 (а.с. 24-25).
Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що змусило позивача звернутися з даним позовом до господарського суду.
Вивчивши матеріали справи, надавши правову кваліфікацію спірним правовідносинам, господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди землі від 07.08.2018.
Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 2 зазначеного Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (стаття 15 Закону України «Про оренду землі».
За змістом ч. 1 ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України, землекористувач зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з абз. 1 п. 1 ст. 288.1 ст. 288 Податкового Кодексу України (далі ПК України), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 ст.14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.п. 14.1.73. пункту 14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно з пунктом 269.1 ст.269 ПК України платниками податку (плати за землю) є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.
Відповідно до пункту 270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 271.1 ст. 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до пункту 287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 173 - 175 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору оренди землі від 07.08.2018 р. у встановлений договором строк не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем по орендній платі в сумі 86 148,69 грн. за період з 01.02.2021 по 01.05.2022 (63 175,47 грн. - за 2021 рік, 22 973,22 грн - за 2022 рік).
Наявність заборгованості відповідача по орендній платі підтверджується також інформацією ГУ ДПС у Полтавській області №16-31-73 від 03.05.2022 року (а.с. 23).
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК України). Перелік цих підстав наведено у ст.ст. 599- 601, 604-609 ЦК України.
Неподання ПрАТ «Полтавапропангаз» до податкового органу декларації з плати за землю на 2022 рік у відповідності до вимог п.286.2 ст.286 ПК України не припиняє зобов`язання та не звільняє від виконання цього зобов`язання за договором зі сплати орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності.
Враховуючи отриману від податкового органу інформацію, заборгованість ПрАТ «Полтавапропангаз» за період з 01.02.2021 року по 01.05.2022 року складає 86 148,69 грн:
2021 рік - 63 175,47 грн. ((1 722 991, 50 * 4% /100%)/12* 11);
2022 рік - 22 973, 22 грн.((1 722 991, 50: * 4% /100%)/12*4).
Доказів погашення боргу відповідачем суду не надано.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати по договору оренди землі від 07.08.2018р. в сумі 86 148,69 грн обґрунтована, підтверджена наявними в матеріалах справи доказами і підлягає задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.