ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/861/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, Рівне, 33023, )

до відповідача - 1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" (вул. Ушинського, 13-А, Київ, 03087, )

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: Гоч Н.М.,

- від відповідача-1: Діонісьєв І.М.,

- від відповідача-2: не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 28.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до відповідача - 1 ОСОБА_1 та до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022.

Господарський суд, дослідивши матеріали позовної заяви Головного управління ДПС у Рівненській області, встановив, що позивачем не долучено до його заяви доказів оплати судового збору.

Натомість у позовній заяві Головне управління ДПС у Рівненській області просило суд відстрочити сплату судового збору на 14 днів.

Ухвалою від 21.10.2022 відмовлено у вимозі Головного управління ДПС у Рівненській області про відстрочення сплати судового збору на 14 календарних днів. Постановлено позовну заяву Головного управління ДПС у Рівненській області до відповідача - 1 ОСОБА_1 до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" про визнання недійсним договору уступки вимоги № 22/07 від 22.07.2022 - залишити без руху. Встановити Головному управлінню ДПС у Рівненській області строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення даної ухвали. Встановити Головному управління ДПС у Рівненській області спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- доказів оплати судового збору у розмірі 2 481 грн 00 коп. за немайнову вимогу;

- доказів відправлення ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" копій додатків до позовної заяви;

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

03 листопада 2022 року від Головного управління ДПС у Рівненській області через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/861/22, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.12.20222.

Ухвалою від 01.12.20222 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 20.12.2022.

20 грудня 2022 року на адресу суду від представника відповідача-1 адвоката Діонісьєва І. надійшло клопотання б/н про закриття провадження у справі.

Встановлено, що згідно довідки секретаря судового засідання Ткачук І.І. від 20.12.2022 у приміщення Господарського суду Рівненської області з`явилися представник позивача Гоч Н. та представник відповідача-1 Діонісьєв І.

Однак, у час, визначений судом для розгляду справи № 918/861/22 у приміщенні Господарського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Набережна, 26 а) було відсутнє електропостачання, про що 20.12.2022 складено відповідний Акт за підписом керівника апарату господарського суду Бабича І., завідувача сектору з інформаційних технологій та захисту інформації Господарського суду Рівненської області Саприкіна О. та секретаря судового засідання Ткачук І.

З огляду на те, що судове засідання 20.12.2022 не відбулося внаслідок відсутності електроенергії у Господарському суді Рівненської області у визначений час для проведення судового засідання по справі № 918/861/22, - суд дійшов висновку про необхідність визначення наступної дати для розгляду справи.

Ухвалою від 20.12.2022 повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 28.12.2022.

28 грудня 2022 року судом встановлено, що відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання, причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про надіслання на його офіційну електронну адресу ухвали від 20.12.2022.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 за № 1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання без участі представника відповідача-2.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача-1 адвоката Діонісьєва І. про закриття провадження у справі, встановив наступне.

Представник відповідача-1 зазначає, що існують підстави для закриття провадження у даній справі, оскільки однією зі сторін оспорюваного правочину (договору уступки вимоги № 22/07 від 22.07.2022) є фізична особа - ОСОБА_1 .

При цьому приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, зокрема у спорах що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 569/2749/15-ц (провадження 14-123цс18) представник відповідача-1 зазначив, що спір у справі № 918/861/22 не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а повинен розглядатися у загальному суді.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи представника відповідача-1 та усні заперечення представника позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення означеного клопотання представника ОСОБА_1 та закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Частиною 2 ст. 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Пунктом 1 ч.1 ст. 231 ГПК України визначені підстави закриття провадження у справі, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Застосування наведеної вище норми пов`язано з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, відкриті за позовами, що подані внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, чи право або інтерес не підлягають судовому захисту.

Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абз. 2 п. 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності,крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що фізична особа може бути стороною спору у господарському судочинстві лише у разі, якщо розгляд такого спору в господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом, при цьому коло господарських спорів, у яких стороною може бути фізична особа, законом обмежене.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена ст. 20 Господарського кодексу України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом спору в цій справі є визнання недійним Договору про відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор).

Згідно з п. 1.1. даного Договору первісний кредитор відступає на користь Нового кредитора права грошової вимоги за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013, стороною якого є Приватне підприємство - фірма "Інтерекопласт" (ідентифікаційний код 30461096 (надалі - Боржник), та Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" ідентифікаційний код 20057663 (надалі - Банк), із змінами та доповненнями, додатковими договорами, додатками, договорами про внесення змін та доповнень (далі - Кредитний договір), а також за договорами забезпечення (договори застави, договір поруки), укладеними до цього Кредитного договору (надалі - Договори забезпечення). Порядок передачі права вимоги регламентується розділом 3 цього Договору.

У відповідно до п. 1.1.1. Договору про відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022 вказані в п. 1.1. Договору права вимоги були придбані Первісним кредитором у Банку за Договором про відступлення права вимоги № 01-100-2020 від 24.01.2020 , а після чого ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.09.2020 у справі № 918/454/18 замінено кредитора з Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» на правонаступника - Товариство з обмеженого відповідальністю «ФК «Арбо Фінанс» у справі про визнання банкрутом Приватного підприємства - фірма «Інтерекопласт» та Первісний кредитор має усі закони і права розпоряджатися ними, зокрема на відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення Новому кредиторові.

Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022 договори, майнові права за якими відступаються за цим Договором, а також розмір грошової вимоги, що відступається (надалі за текстом - Права вимоги), зазначені в Реєстрі, що є Додатком №1 до цього Договору.

З огляду на викладене вбачається, що відповідачі-1 та -2 уклали між собою Договір про відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022, за яким новий кредитор ( ОСОБА_1 ) набула права вимоги, яке належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013, стороною якого (а саме - боржником) є Приватне підприємство - фірма "Інтерекопласт" (ідентифікаційний код 30461096.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У ст. 25 цього Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У ст. 26 Цивільного кодексу України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України).

Тобто фізична особа, яка є власником майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Позивач у справі не довів суду, що відповідач- 1 вчинив оспорюваний правочин з метою ведення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Таким чином, судом встановлено, що у Договорі відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022 як новий кредитор ОСОБА_1 діє як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 у справі № 569/2749/15-ц (провадження № 14-123цс18) вирішила питання порушення правил суб`єктної юрисдикції. Критеріями розмежування справ цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному позовному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог. Відповідно до норм процесуального законодавства у редакції, що діє після 15.12.2017, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні юрисдикції суд має враховувати, що відповідачі у справі пов`язані солідарним обов`язком як боржники, а солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Вимоги до відповідачів є однорідними, пов`язаними між собою, тому можуть бути об`єднані в одне провадження і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

За змістом вимог ст.ст. 15, 20 Цивільного кодексу України, гл. 4 ГПК України особа здійснює право на захист на свій розсуд, а тому позивачеві належить право визначати особу, яка повинна відповідати за його позовом.

Тому враховуючи встановлені у справі обставини, суд зазначає, що даний спір пред`явлено ОСОБА_1 як фізичної особи, що робить неможливим розгляд даної справи в порядку господарського судочинства з огляду на норми, визначені п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Спір у даній справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, враховуючи вищезазначені обставини щодо наявності приватноправового спору, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки спір за вказаними позовними вимогами не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд роз`яснює позивачеві його право звернутися із вказаною позовною вимогою до судів загальної юрисдикції.

Окрім того, господарський суд роз`яснює позивачеві про його право звернутися в порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», до господарського суду із клопотанням про повернення судового збору, сплаченого за подання даного позову у розмірі 2 481 грн 00 коп., який сплачений згідно з платіжним дорученням № 2024 від 28.10.2022.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося до господарського суду із позовом у справі № 918/861/22 мотивуючи у позовній заяві, що дана справа підсудна господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Приватного підприємства - фірма "Інтерекопласт".

В обґрунтування своїх аргументів позивач у позовній заяві покликався на п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені п.п. 8 та 9 ч. 1 ст. 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника - ч. 13 ст. 30 цього ж Кодексу.

Відтак Головне управління ДПС у Рівненській області вважає, що справа № 918/861/22 повинна розглядатися судом за правилами виключної підсудності, а саме, судом у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Приватного підприємства - фірма "Інтерекопласт".

Господарський суд, під час відкриття провадження у справі № 918/861/22, не знайшов підстав для направлення даної справи за виключною підсудністю до господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Приватного підприємства - фірма "Інтерекопласт", позаяк оспорюваний правочин - Договір про відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022 стосується права переуступлення грошової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" до Приватного підприємства - фірма "Інтерекопласт" на користь ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що у справі № 918/861/22 Головне управління ДПС у Рівненській області оспорює правочин, стороною якого не є боржник - Приватне підприємство - фірма "Інтерекопласт".

Керуючись ст. ст. 231, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до відповідача - 1 ОСОБА_1 до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБО ФІНАНС" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 22/07 від 22.07.2022.

Ухвала набирає законної сили 28.12.2022 та може бути оскаржена до Північно - західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки, встановлені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано "30" грудня 2022 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич