ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" грудня 2022 р. Cправа № 902/594/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Коломієць Т.С.,

представників:

позивача - Шишковської А.Б.,

відповідача 2 - Герасимчука О.О., Слободонюка М.В., Ткачука В.П.,

у відсутності представника відповідача 1 (Чернівецької селищної ради),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Злощинської Надії Миколаївни ( АДРЕСА_1 )

до: Чернівецької селищної ради (вул. Святомиколаївська, буд. 103/1, смт Чернівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24100)

до: Релігійної організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православна Церква України)" (вул. Пивовара, буд. 2, с. Борівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24240)

про визнання недійсними та скасування рішень, скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за відповідачем 2,

В С Т А Н О В И В :

Фізичною особою-підприємцем Злощинською Надією Миколаївною подано позов до Чернівецької селищної ради (відповідач 1) про визнання недійсними:

1) рішення № 552 від 20.08.2019, прийнятого Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, яким змінено цільове призначення земельної ділянки комунальної власності площею 0,3388 га з будівництва і обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) на будівництво і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код 03.04), в межах однієї категорії земель, розташованої за адресою: с. Борівка, АДРЕСА_2 Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер: :01:003:0032;

2) рішення № 553 від 20.08.2019, прийнятого Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, яким затверджено проект щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,3754 га з кадастровим номером :01:003:0002, що знаходиться по АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області, а саме на утворені в результаті поділу:

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером: :01:003:0031 та площею 0,0366 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області;

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій з кадастровим номером: :01:003:0032 та площею 0,3388 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області.

3) рішення № 843 від 25.03.2022, прийнятого Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області на 28 позачерговій сесії 8 скликання, яким:

- затверджено розроблений ПП "Гео-СВІТ" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності Чернівецької селищної ради площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032, цільове призначення якої змінюється з "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення - 03.07)" на "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)" в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 на території Чернівецької селищної ради;

- змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,3388 га, яка перебуває у комунальній власності Чернівецької селищної ради та визначено цільове призначення вказаної земельної ділянки площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032 "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)";

- передано в постійне користування релігійній організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" земельну ділянку площею 0,3388 га, кадастровий номер :01:003:0032 цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04) в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 на території Чернівецької селищної ради.

Ухвалою суду від 15.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/594/21 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.07.2022.

Під час підготовчого провадження, вчинено ряд процесуальних дій:

- протокольною ухвалою від 11.08.2022 за клопотанням представниці позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Релігійну організацію "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської Єпархії Української Православної Церкви (Православна Церква України)" (відповідач 2), а також в силу вимог ст.46 ГПК України прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну предмету позову (а.с.120 т.1);

- унаслідок розгляду клопотань учасників процесу судом ухвалою від 19.09.2022 витребувано з архіву Господарського суду Вінницької області матеріали справи №902/1025/16, у Чернівецького районного суду Вінницької області - копію судового рішення за результатом розгляду справи №150/718/18, у Чернівецької селищної ради - договір оренди земельної ділянки площею 0,3754 га, укладений між ОСОБА_1 та Чернівецькою селищною радою від 14.02.2007 (а.с.66 т.2)

Окрім того, сторони у справі скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем 1 подано пояснення на позовну заяву, відзив (а.с.236-242 т.1) та заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.55-61, 93 т.1); позивачем - заперечення на пояснення, відповідь на відзив, (а.с.97-102 т.1, а.с.68-72 т.2), відповідачем 2 - відзиви (а.с.142-148, 153-159, 163-182 т.1) пояснення (а.с.151 т.1), заперечення на відповідь на відзив (а.с.94-97 т.2)

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті. При цьому під час розгляду справи по суті неодноразово оголошувалися перерви через повітряну тривогу та відсутність електропостачання в приміщенні суду.

У судове засідання 19.12.2022 з`явилися усі учасники справи, окрім Чернівецької селищної ради.

Представниця позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з урахуванням зміни предмету позову, представники відповідача 2, в свою чергу, щодо позову заперечили з підстав та обставин, викладених у відповідних заявах по суті спору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує, що придбавши 11.10.2010 у ОСОБА_1 нежитлову будівлю магазину, яка розміщена на земельній ділянці площею 0,3754 га кадастровий номер :01:003:0002, у неї виникло право оренди вказаної земельної ділянки, яке ґрунтується на положеннях ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України та випливає із договору оренди землі від 28.10.2020. Натомість прийняття Борівською сільською радою Чернівецького району (правонаступником якої є Чернівецька селищна рада) оскаржуваних рішень щодо зміни цільового призначення даної земельної ділянки, щодо її поділу та передачі однієї із її частин у постійне користування відповідачу 2 порушує законні права та інтереси позивачки, а також не відповідає положенням ряду нормативно-правових актів, які регулюють суспільні відносини у даній сфері.

Зазначені обставини, стали підставою для звернення ФОП Злощинської Н.М. з позовом до суду. При цьому після зміни предмету позову до первинних позовних вимог додано ще таку вимогу: скасувати державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0032 площею 0,3388 га з цільовим призначенням 03.04 "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій", дата державної реєстрації права (в державному реєстрів прав) 17.06.2022; номер запису про інше речове право (в державному реєстрі прав) 47340072, яка надана Релігійній організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", АДРЕСА_2 с. Борівка на виконання рішення №843 від 25.03.2022 (а.с.105-112 т.1).

Суть заперечень відповідача 1, викладених у відзиві та поясненнях на позовну заяву, зводиться до того, що, на думку селищної ради, у позивачки не виникло право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0002 площею 0,3754 га, позаяк на виконання рішення Борівської сільської ради №94 від 15.08.2011 ФОП Злощинською Н.М. не був належним чином укладений та зареєстрований договір оренди землі, що, зокрема, підтверджується судовим актом у справі №902/1025/16. Ігноруючи вимоги законодавства та рішення Борівської селищної ради, позивачка не зверталася до органу місцевого самоврядування, що свідчить про небажання вступити в користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату. Стосовно тверджень позивачки щодо незаконного поділу оспорюваної земельної ділянки за відсутності згоди землекористувачів, то вони, на думку відповідача 1, є помилковими, оскільки ФОП Злощинська Н.М. таким користувачем не була, а відомості про інші речові права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на момент її поділу та передачу в користування були відсутні. При цьому договір оренди земельної ділянки, що був укладений з ОСОБА_1., розірвано додатковою угодою від 21.12.2020.

Таким чином, на виконання рішення №843 від 25.03.2022, прийнятого Чернівецькою селищною радою, за відповідачем 2 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032. Отже відповідач 1 не вбачає підстав для задоволення позову, а тому просить не визнавати недійсними оскаржувані рішення.

Процесуальна позиція відповідача 2 детально відображена у окремо поданих кожним із трьох представників відзивах на позовну заяву.

Адвокат Герасимчук Олег Олександрович у відзиві зазначив, що на підставі рішення Борівської сільської ради №94 від 15.08.2011 Злощинській Н.М. було надано терміном на 49 років з правом викупу земельну ділянку із земель комерційного використання сільської ради для обслуговування приміщення магазину та комерційних потреб загальною площею 0,0366 га, де під капітальною одноповерховою забудовою - 0,0267 га, під спорудами - 0,0080 га, двір - 0,0019 га, з орендною платою у 407,9 грн в рік, а також зобов`язано укласти договір оренди та належним чином виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог ст.96 ЗК України.

05.09.2016 Борівською сільською радою прийнято рішення, яке було предметом оскарження у справі №902/1025/16, щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0002, площею 0,3754 га, виготовлення технічної документації із землеустрою про поділ вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,0366 га та 0,03388 га та щодо укладення з ФОП Злощинською Н.М. договору оренди земельної ділянки комерційного призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Вказані рішення, як зазначено представником відповідача 2, за приписами чинного законодавства підлягали обов`язковому виконанню, у тому числі позивачкою.

Отже, рішенням Борівської сільської ради №94 від 15.08.2011 Злощинській Н.М. зменшено площу щодо оформлення права оренди з правом викупу на земельну ділянку загальною площею 0,0366 га, в тому числі під одноповерховою забудовою 0,0267 га, під спорудами 0,0080 га, двір - 0,0019 га.

Таким чином, як стверджує представник відповідача 2 - Герасимчук О.О., на підставі відповідного рішення Борівської сільської ради у позивачки виникла право на укладення договору оренди земельної ділянки із власником землі, однак саме право оренди земельної ділянки під об`єктом нерухомості виникає лише після укладення такого договору та його державної реєстрації.

Натомість наданий позивачкою до суду договір оренди землі від 28.10.2020 не може свідчити про набуття ФОП Злощинською Н.М. права оренди на земельну ділянку загальною площею 0,3754 га, оскільки він, як визначає ст.125 ЗК України, не пройшов державну реєстрацію.

Маючи у власності нерухоме майно, будучи обізнаною про прийняті Борівською сільською радою рішення стосовно надання їй права на укладення договору оренди земельної ділянки, позивачка упродовж 11 років не здійснила жодних юридично значущих дій, які б свідчили про її реальний намір щодо оформлення договору оренди земельної ділянки у відповідності до вимог законодавства та його державної реєстрації.

Тобто, на думку Герасимчука О.О., ФОП Злощинська Н.М. не набула право оренди на земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :01:003:0002, площею 0,3754 га, а тому необхідності щодо отримання від неї згоди на поділ та надання її в постійне користування іншій особі не було. Оскільки оскаржувані рішення Відповідача 2 не порушують прав та законних інтересів позивачки, у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, представник відповідача 2 - Герасимчук О.О. вказав на обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові. На його думку, з огляду на характер спірних правовідносин, належним способом захисту має бути негаторний позов. Також вказував, що у зв`язку із оскарженням державної реєстрації права постійного користування, до участі у справі мав би бути залучений державний реєстратор, який приймав відповідне рішення про реєстрацію. До того ж зазначив, що рішення у справі також впливає на права колишнього чоловіка позивачки, оскільки він є власником 1/2 нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, про що свідчить відповідний судовий акт Чернівецького районного суду у справі №150/718/18. При цьому Герасимчук О.О. у запереченнях на відповідь на відзив додав, що право на оренду земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна площею 270,6 кв.м з 20.11.2019 належить двом співвласникам: Злощинській Н.М. та ОСОБА_4 . З огляду на що, реалізація рішень Борівської сільської ради від 14.12.2010 та від 15.03.2011, а також на умовах, визначених рішенням від 15.08.2011, не може бути на даний час виконана та реалізована в силу тих обставин, що позивачка не являється власником об`єкта нерухомості, під яким розміщена земельна ділянка.

Адвокат Слободянюк Микола Володимирович у поданому відзиві заперечив проти позовних вимог, оскільки позивачка не надала жодних доказів об`єктивної неможливості укладення договору оренди земельної ділянки, не підтвердила відповідними доказами свої ж твердження стосовно перебування за кордоном і як це вплинуло на неможливість укладення договору, не надала доказів звернення до сільського голови. Також акцентував увагу на відсутності державної реєстрації права оренди і що питання оренди земельної ділянки позивачки було предметом розгляду господарської справи №902/1025/16.

Зауважив, що твердження позивачки про користування земельною ділянкою не відповідають дійсності, так як договір оренди укладений не був, не було його державної реєстрації, відповідно правових підстав для користування земельною ділянкою не було. До того ж нею не надано жодних доказів щодо сплати коштів за користування земельною ділянкою. При цьому позивачка також замовчує той факт, що іншим власником 1/2 нежитлового приміщення, яке розташоване на спірній земельній ділянці, є її колишній чоловік ОСОБА_4 , що стверджується відповідним судовим актом про поділ майна подружжя.

На думку представника Слободянюка М.В. , хибними є твердження позивачки, що при поділі земельної ділянки відповідачем 1 порушено вимоги ст.186 ЗК України та ст.56 Закону України "Про землеустрій" щодо необхідності надання нею відповідної згоди, оскільки факт, що ФОП Злощинська Н.М. не була користувачем спірної земельної ділянки встановлений у рішенні господарського суду від 03.08.2018 у справі №902/1025/16.

Також позивачкою не доведено, що відсутність коду в інформаційній довідці та запис "особа померла" якимось чином вплинули на правомірність прийняття оскаржуваних рішень органів місцевого самоврядування.

Крім того, представник Слободянюк М.В. звернув увагу на відсутність у позивачки на момент прийняття оскаржуваних рішень статусу фізичної особи-підприємця, відтак оспорювані рішення не порушують права позивачки як суб`єкта господарювання, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник відповідача 2 - адвокат Ткачук Вадим Петрович у відзиві також послався на преюдиційні обставини, що встановлені у рішенні господарського суду від 03.08.2018 у справі №902/1025/16, відносно відсутності належного оформлення між позивачкою та відповідачем 1 договірних відносин з приводу користування спірною земельною ділянкою, а також, що права позивачки не були порушенні рішеннями органу місцевого самоврядування щодо визначення юридичної долі цієї земельної ділянки. Оскільки доводи позивачки суперечать встановленим у справі обставинам, її права не є порушеними, а тому не підлягають судовому захисту.

На переконання Ткачука В.П. , з огляду на вимоги чинного законодавства, докази наявні у справі та правові висновки Верховного Суду, позивачка не набула права користування земельною ділянкою площею 0,3754 га, необхідну для обслуговування нежитлового приміщення, адже попри зміст договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, прийнятті Борівською сільською радою рішення та підписаний договір оренди зареєстрований не був через недобросовісну поведінку позивачки, не виконання нею своїх обов`язків, що мало на меті уникнення сплати орендної плати.

З огляду на те, що позивачка не є законним користувачем земельної ділянки, хибними є її посилання на те, що в силу ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України вона набула право оренди землі площею 0,3754 га. При цьому також помилковими є її твердження, що без відповідної нотаріальної згоди відповідач 1 не міг прийняти рішення про поділ земельної ділянки.

Представник відповідача 2 також звернув увагу на те, що на наданій відповідачу 2 земельній ділянці за кошти і силами місцевої релігійної громади збудовано храм святого апостола Іоанна Богослова, що є першим місцевим храмом Православної Церкви України, який існував на цьому місці раніше.

За таких обставин представник відповідача 2 - Ткачук В.П., вважає, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність, незаконність і необґрунтованість.

Представники відповідача 2, висловивши кожен свою процесуально позицію, в цілому також підтримали позиції один одного.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

14.02.2007 між Борівської сільською радою як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди землі (а.с.101-106 т.2).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,3754 га, у тому числі 0,3754 га земель комерційного призначення (п.2 Договору).

На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомості - магазин (п.3 Договору).

Нормативно-грошова оцінка землі 76851,04 грн (п.5 Договору).

Відповідно до п.8 Договору його укладено на 49 років.

Пунктом 9 Договору сторони погодили розмір орендної плати: 768,06 грн в рік.

18.07.2007 Договір зареєстровано у Чернівецькому відділі ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №1. Факт державної реєстрації речового права на підставі цього договору за ОСОБА_1 підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2016 (а.с.28, 28 на звороті т.1).

11.10.2010 між ОСОБА_1 як продавцем та Злощинською Надією Миколаївною як покупцем укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно із п.1.3 Договору нежитлова будівля магазину, зазначена в плані літерою "А", загальною площею 270,6 кв.м, знаходиться на земельній ділянці площею 0,3754 га, якій присвоєно кадастровий номер 010030002. У зв`язку із тим, що земельна ділянка, на якій розташований предмет договору знаходиться в оренді згідно договору від 14.02.2007, продавець зобов`язується сприяти в укладенні договору оренди покупця з орендодавцем. Ціну договору за домовленістю сторін визначено у розмірі 85000 грн (п.2.1 Договору) (а.с.16-17 т.1).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького району Суперсон О.П., а також зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що стверджується витягом №9191665 від 11.10.2010 (а.с.18 т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №304365117 (час формування 06.07.2022 15:37:20) Злощинська Надія Миколаївна значиться власником нежитлової будівлі магазину літ. "А" загальною площею 270,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , а Борівська сільська рада значиться власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0002, площею 0,3754 га.

26.10.2010 рішенням Борівської сільської ради вирішено: надати ПП Злощинській Н.М. земельну ділянку в оренду терміном на 49 років з правом викупу загальною площею 0,3754 га, в тому числі під капітальною одноповерховою забудовою 0,0270 га, під проходами та площадками - 0,3484 га із земель комерційного використання сільської ради для обслуговування приміщення магазину та комерційних потреб; відповідно до п.1.3 Договору купівлі-продажу ПП Злощинській Н.М. укласти з Борівською сільською радою договір оренди землі; орендну плату встановити в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 0,257 грн за кв. метр, всього 964,78 грн на рік; зобов`язати ПП Злощинську Н.М. виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог ст.96 ЗК України (а.с.22 т.1).

На виконання вказаного вище рішення 28.10.2010 між Борівською сільською радою та Злощинською Н.М. підписано договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,3754 га, в тому числі під капітальною одноповерховою забудовою 0,0270 га, під проходами та площадками - 0,3484 га. Строк оренди - 49 років (п.8 Договору), орендна плата - 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 0,257 грн за кв. метр, всього 964,78 грн на рік (а.с.23-25 т.1).

Судом взято до уваги, що на вказаному договорі відсутня відмітка щодо його реєстрації у Чернівецькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК".

В судому засіданні зі слів представниці позивачки встановлено, що у реєстрації договору було відмовлено у зв`язку із відсутністю технічної документації із землеустрою.

14.12.2010 пунктом 2 рішення Борівської сільської ради №22 надано ПП Злощинській Н.М. дозвіл на розробку технічної документації по наданню в оренду земельної ділянки загальною площею 0,3754 га для обслуговування викупленого приміщення магазину та комерційних потреб в АДРЕСА_2 (а.с.26 т1).

Відповідно до рішення Борівської сільської ради №53 від 15.03.2011 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку приватного підприємця Злощинської Н.М. на території Борівської сільської ради, розроблену Вінницькою регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"; надано позивачці в оренду земельну ділянку загальною площею 0,3754 га із земель запасу на 49 років; зобов`язано позивачку приступити до використання земельної ділянки після укладення договору оренди та його державної реєстрації (а.с.27 т.1).

Також в матеріалах справи наявне рішення Борівської сільської ради від 15.08.2011 №94, відповідно до якого вирішено надати ПП Злощинській Н.М. земельну ділянку в оренду терміном на 49 років з правом викупу загальною площею 0,0366 га, в тому числі під спорудами 0,0080 га, двір - 0,0019 га із земель комерційного використання сільської ради для обслуговування приміщення магазину та комерційних потреб, ним же вирішено укласти з позивачкою відповідний договір та встановлено орендну плату (а.с.77 т.1).

За змістом рішення Борівської селищної ради №166 вирішено: провести поділ земельної ділянки комунальної власності комерційного призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,3754 га кадастровий номер :01:003:0002, що розташована в селі Борівка, Чернівецького району, Вінницької області по АДРЕСА_2); виготовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,0366 га і 0,3388 га відповідно до поданої заяви та рішення від 15.08.2011 №94; рішення від 14.12.2010 вважати таким, що втратило чинність (а.с.64 т.1).

Згідно із рішенням №551 від 20.08.2019, прийнятим Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, вирішено присвоїти нову поштову адресу об`єкту нерухомого майна - земельній ділянці площею 0,3388 га за адресою: с. Борівка, АДРЕСА_2 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, кадастровий номер: :01:003:0032 та вважати її: 24123, Вінницька обл., Чернівецький р-н, с. Борівка, АДРЕСА_2 (а.с.31 т.1).

Рішенням № 552 від 20.08.2019, прийнятим Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, змінено цільове призначення земельної ділянки комунальної власності площею 0,3388 га з будівництва і обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) на будівництво і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код 03.04), в межах однієї категорії земель, розташованої за адресою: с. Борівка, АДРЕСА_2 Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер: :01:003:0032 (а.с.32 т.1)

Відповідно рішення № 553 від 20.08.2019, прийнятого Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, затверджено проект щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,3754 га з кадастровим номером :01:003:0002, яка знаходиться по АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області, а саме на утворені в результаті поділу:

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером :01:003:0031 та площею 0,0366 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області;

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій з кадастровим номером :01:003:0032 та площею 0,3388 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області (а.с.33 т.1).

25.03.2022 Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області на 28 позачерговій сесії 8 скликання прийнято рішення № 843, яким:

- затверджено розроблений ПП "Гео-СВІТ" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності Чернівецької селищної ради площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032, цільове призначення якої змінюється з "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення - 03.07)" на "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)" в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 на території Чернівецької селищної ради;

- змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,3388 га, яка перебуває у комунальній власності Чернівецької селищної ради та визначено цільове призначення вказаної земельної ділянки площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032 "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)";

- передано в постійне користування Релігійній організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" земельну ділянку площею 0,3388 га, кадастровий номер :01:003:0032 цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04) в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 б на території Чернівецької селищної ради (а.с.34 т.1).

01.04.2022 року ФОП Злощинська Н.М. звернулася із заявою до Чернівецького селищного голови щодо укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,3754 га, що знаходиться у селі Борів по АДРЕСА_2 (а.с.35 т.1).

У відповідь позивачку повідомлено листом №450 від 11.05.2022, що за результатами голосування постійної комісії з питань земельних відносин рішення не отримало необхідної кількості голосів на підтримку (а.с.36 т.1), дана обставина також підтверджується відповідним витягом з протоколу від 06.05.2022 №1 (а.с.37 т.1).

Водночас 12 травня 2022 року Чернівецькою селищною радою прийнято рішення, яким, зокрема: громадянці Злощинській Надії Миколаївні надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,0366 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі кадастровий номер :01:003:0031 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови на території Чернівецької селищної ради в межах населеного пункту с. Борівка, АДРЕСА_2; встановлено оренду плату за користування земельною ділянкою в розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; уповноважено селищного голову Олену Бень у встановленому законодавством порядку забезпечити підписання договору оренди земельної ділянки (а.с.39-40 т.1).

Крім того, в матеріалах справи наявні надані відповідачем 1 матеріали з технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Борівської сільської ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_2 в межах с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області (а.с.62-63, 66-68, 74, 76 т.1), витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки під кадастровими номерами :01:003:0002 (а.с.65 т.1), :01:003:0032 (а.с.69 т.1), :01:003:0002 (а.с.72 т.1), :01:003:0031 (а.с.73 т.1), клопотання відповідача 2 про затвердження проекту землеустрою (а.с.78 т.1), матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності Чернівецької селищної ради, цільове призначення якої змінюється з: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на: для будівництва та обслуговування громадських та релігійних організацій в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 б на території Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області (а.с.82, 85 т.1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №305806176 (час формування 26.07.2022 10:11:05) вбачається за відповідачем 2 право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0032 загальною площею 0,3388 га.

Слід також відмітити, що в матеріалах справи наявні такі судові акти:

- рішення Господарського суду Вінницької області від 03.08.2018 у справі №902/1025/16 за позовом Фізичної особи - приватного підприємця Злощинської Надії Миколаївни до Борівської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень 9 сесії 6 скликання Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області за №94 від 15.08.2011 та 20 сесії 7 скликання за №166 від 05.09.2016 (а.с.27-35 т.2), відповідно до якого позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано п.4 рішення Борівської сільської ради за №166 від 05.09.2016: "4. Рішення 2 сесії 6 скликання від 14.12.2010 вважати таким, що втратило чинність", у решті позову відмовлено;

- рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 16.07.2019 у цивільній справі №150/718/18 за позовом ОСОБА_4 до Злощинської Надії Миколаївни про визнання права власності на частину спільної сумісної власності подружжя, яким, зокрема за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину літ. "А" загальною площею 270,6 кв.м, розташованого по АДРЕСА_2 (а.с.85-91 т.2).

Також судом в судовому засіданні окремо оглянуто витребувані з архіву матеріали господарської справи №902/1025/16.

Надаючи оцінку підставам та предмету позову, а також враховуючи вимоги чинного законодавства, суд виходив із такого.

Статтею 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також умовами договору оренди землі.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 Закону).

В силу вимог пункту в) частини 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Момент укладення договору передбачений у ст. 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У Законі України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, орендар набуває речове право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації такого права.

Аналогічну позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Таким чином, підставою укладення договору оренди землі комунальної власності є відповідне рішення органу місцевого самоврядування

Однак, підстави виникнення права оренди, за умови розміщення на земельній ділянці об`єкту нерухомого майна, у випадку переходу права власності на нерухомість є відмінними від загального регулювання даних відносин.

Як встановлено судом, 11.10.2010 між ОСОБА_1 як продавцем та Злощинською Надією Миколаївною як покупцем укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно із п.1.3 Договору нежитлова будівля магазину, зазначена в плані літерою "А", загальною площею 270,6 кв.м знаходиться на земельній ділянці площею 0,3754 га, якій присвоєно кадастровий номер 010030002. У зв`язку із тим, що земельна ділянка, на якій розташований предмет договору знаходиться в оренді згідно договору від 14.02.2007, продавець зобов`язується сприяти в укладенні договору оренди покупця з орендодавцем (а.с.16-17 т.1).

Водночас під час дослідження доказів, судом встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки, яку зазначено у договорі купівлі-продажу від 11.10.2010 і кадастровий номер земельної ділянки, яка була поділена на підставі рішення №553 від 20.08.2019, різняться лише однієї цифрою за порядковим номером 10. У першому випадку зазначено "0", а в іншому "1".

Разом із тим, виходячи із сукупності наявних у справі доказів судом встановлено, що у цих обидвох документах мова йде про одну і ту саму земельну ділянку за вірним кадастровим номером :01:003:0002. Тобто в договорі купівлі-продажу від 11.10.2010 року фактично допущено описку, адже площі земельних ділянок співпадають, у самому договорі купівлі-продажу міститься відсилання до договору оренди цієї земельної ділянки від 14.02.2007 року, речове право за яким також було зареєстровано в Державному земельному кадастрі саме за кадастровим номером :01:003:0002. Також співпадають адреси: с. Борівка, АДРЕСА_2. Більше того з інформації Державного реєстру (а.с.140 т.1) вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0002 передавалася в довгострокову оренду на підставі рішення Борівської сільської ради від 17.01.2007, на яке є посилання в договорі оренди, що укладався з ОСОБА_1 .

Отже, сукупністю відповідних доказів підтверджено факт, що будівля магазину, яка була предметом договору купівлі-продажу від 11.10.2010 на час його укладення знаходилася саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0002.

З огляду на викладене, позивачкою набуто право власності на розміщене на спірній земельній ділянці об`єкт нерухомого майна 11.10.2010 року.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Відтак до регулювання правових наслідків переходу права власності підлягають застосуванню положення Земельного кодексу України в редакції від 05.11.2009 року та Цивільного Кодексу України в редакції від 20.08.2010 року, які були чинними на момент набуття позивачкою права власності відносно розміщеного на спірній земельній ділянці об`єкту.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника.

З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.

Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

Договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (абзац сьомий частини першої статті 31 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 17.08.2010 року).

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов`язанні.

Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (Постанова КГС ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц).

Тобто, договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню (Постанова ВП ВС від 25 лютого 2020 року у справі № 922/510/19).

Аналогічна правова позиція викладена у поставах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №915/672/17, від 17.04.2018 у справі №922/2883/17, від 30.05.2018 у справі №908/1990/17, від 05.06.2018 у справі №920/717/17, від 20.06.2018 у справі №913/661/17, від 27.06.2018 у справі №921/613/17-г/17, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17, від 04.10.2018 у справі №904/326/18, від 15.01.2019 у справі №908/27/18, від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 16.05.2019 у справі №922/2469/19, від 22.06.2022 у справі №914/242/21.

Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Після відчуження об`єктів нерухомості зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає у нового власника нерухомості (Постанови КГС ВС від 27.02.2019 у справі №913/661/17, від 06.03.2019 по справі №914/2687/17, від 04.04.2019 у справі № 910/7197/18).

Таким чином, після переходу до ФОП Злощинської Н.М. права власності на об`єкт нерухомого майна договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно, припинив дію щодо ОСОБА_1, однак діє на тих самих умовах стосовно позивачки, як нової власниці нерухомості.

Даний висновок узгоджується з позицією КЦС ВС, викладеній у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц.

Разом із тим, вказаний договір діє і відносно Чернівецької селищної ради як орендодавця і правонаступника усіх прав і обов`язків Борівської сільської ради. Факт правонаступництва не заперечувався сторонами у справі, відтак в силу вимог ч.1 ст.75 ГПК України він не потребує доказуванню.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що на даний час між ФОП Злощинською Н.М. та Чернівецькою селищною радою діє договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0002 площею 0,3754 га в редакції від 14.02.2007 року, який укладено між Борівською сільською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) (а.с.101-106 т. 2), зі збереженням усіх істотних умов договору.

Договір укладено на 49 років строком до 17.06.2056 року, починаючи з дати його державної реєстрації (18.06.2007), як зазначено в 4.1 Договору.

Водночас суд акцентує увагу, що наявність та укладення між Борівською сільською радою та ОСОБА_7 угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.07.2007 (а.с.107 т.2) як юридичних факт не породжує жодних правових наслідків, оскільки імперативно в силу закону саме 11.10.2010 року відбулася заміна сторони (орендаря) цього договору з ОСОБА_1 на ФОП Злощинську Н.М., а тому станом на 21.12.2010 угода підписана Куршір Л.А. є угодою, що підписана неналежною стороною договору. Тобто договір фактично не було розірвано повноважними та належними сторонами.

Разом із тим суд погоджується із доводами представників відповідача 2 щодо неукладеності договору оренди землі від 28.10.2010, підписаного між Борівською сільською радою та Злощинською Н.М., позаяк він не пройшов державної реєстрації, а тому він не був і не є правовою підставою для користування позивачкою земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0002 площею 0,3754 га

Таким чином, підсумовуючи усе вище викладене ані Борівською сільською радою, ані її правонаступником - Чернівецькою селищною радою при прийнятті низки рішень протягом 2010, 2011, 2016, 2019 та 2022 років не враховано правових висновків Верховного Суду та норм законодавства, які зведені до чинності договору з попереднім орендарем та відсутності правових підстав для укладення нового договору оренди, або передачі спірної земельної ділянки на відповідному праві іншій особі.

Водночас відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У свою чергу відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість судом встановлено, що за наявності чинного права оренди позивачки на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0002 площею 0,3754 га та за відсутності підстав припинення права користування земельною ділянкою, визначених ст.31 Закону України "Про оренду землі", орган місцевого самоврядування вчинив дії щодо її поділу та передачу частини новоствореної земельної ділянки відповідачу 2 у постійне користування.

Проте, абзацом 3 частини 2 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Крім того, положеннями ст.56 Закону України "Про землеустрій" та ст.186 ЗК України унормовано, що технічна документація щодо поділу чи об`єднання земельних ділянок, включає, зокрема, наявність нотаріальної посвідченої згоди землекористувача, яким в даному випадку є позивачка. Водночас такої згоди матеріали справи не містять, відповідно правових підстав для поділу, зміни цільового призначення, а тим більше для передачі новоутвореної внаслідок поділу земельної ділянки новому користувачу, суд не знаходить.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що орган місцевого самоврядування діяв не у відповідності та не у спосіб, що визначені чинним законодавством, відтак протиправність оскаржуваних рішень є очевидною. Тому позов про визнання недійсними оскаржуваних рішень та похідна вимога щодо скасування державної реєстрації речового права підлягає до задоволення.

Щодо відповідності та ефективності обраного позивачкою способу захисту, суд враховував таке.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, позивачка прагне захистити своє право оренди на земельну ділянку, право постійного користування на частину якої зареєстровано за іншою особою.

У спірних правовідносинах поновлення порушених прав позивача у разі здійснення їх захисту в судовому порядку безпосередньо пов`язане із внесенням відомостей щодо державної реєстрації речових прав в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На сьогодні існує стала та послідовна судова практика Верховного Суду щодо способу захисту особи, яка вважає, що порушені її речові права. Так, суд виходить із правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 19.10.2020 у справі №354/397/17, відповідно до якої в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції (до.16.01.2020), яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18.

Виходячи з обставин справи та підстав пред`явленого позову, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, судом встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування №552 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки комунальної власності, №553 щодо поділу земельної ділянки комунальної власності від 20.08.2019 та №843 від 25.03.2022 щодо затвердження проекту землеустрою, зміни цільового призначення і передачі в постійне користування земельної ділянки відповідачу 2 порушують право оренди позивачки, оскільки судом встановлено наявність двох речових прав на одну й ту ж земельну ділянку. При цьому саме на підставі рішення №843 зареєстроване відповідне речове право релігійної організації, що стверджується Інформацією з Державного реєстру (а.с.138 т.1 на звороті, а.с.139 т.1). Водночас рішення №843 фактично є похідним від рішень №553 та 552, проте усі вони прийняті в порушення приписів чинного законодавства.

У свою чергу відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку не підлягає застосуванню такий спосіб захисту права як визнання за позивачкою права оренди, оскільки позивачка набула його в силу прямої вказівки закону, що позбавляє можливості для визнання такого права на підставі рішення суду.

Таким чином, враховуючи вище наведене належним та ефективним способом захисту прав позивачки є визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації речового права відповідача 2, як то визначає ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Такий спосіб захисту забезпечить позивачці можливість відновити в Державному реєстрі записи про речове право попереднього орендаря за договором оренди від 14.02.2007 року (ОСОБА_1.).

Водночас відповідно до правових висновків, викладених у постанові КГС ВС від 09.02.2022 у справі №914/3250/20 проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та переходу до нового власника відповідно до статей 120 ЗК України та ст.377 ЦК України прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі, новий власник звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним чинного договору оренди землі. При цьому укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну сторони договору чинним законодавством України не передбачено, тому не є обов`язковим (подібний висновок також викладений у поставі Великої Плати ВС від 30.06.2020 у справі №927/79/19).

За вказаних вище підстав, враховуючи оскарження позивачкою саме права постійного користування відповідача 2, а не рішення державного реєстратора, суд погоджується з позивачкою щодо відсутності підстав для залучення до справи відповідного державного реєстратора.

Критично судом оцінюються твердження представників відповідача 2 стосовно преюдиційних фактів, що встановлені в рішенні Господарського суду Вінницької області від 03.08.2018 у справі №902/1025/16 за позовом фізичної особи - приватного підприємця Злощинської Надії Миколаївни про визнання незаконними та скасування рішень 9 сесії 6 скликання Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області за №94 від 15.08.2011 та 20 сесії 7 скликання за №166 від 05.09.2016 про те, що вона не набула права користування спірною земельною ділянкою, оскільки преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. В даному випадку, враховуючи, що сукупність доказів та предмет доказування у цій справі та справі №902/1025/16 дещо різняться, суд вважає наведені представниками відповідача 2 твердження правовою оцінкою обставин, що встановлені у іншій господарській справі іншим складом суду. Водночас суд погоджується із твердженням щодо не порушення оскаржуваними рішеннями прав позивачки, позаяк вони фактично не були реалізованими. Проте наявність вказаних рішень знову ж таки не впливає на отримання позивачкою статусу сторони (орендаря) договору оренди землі від 14.02.2007 в силу закону.

Щодо наявності судового рішення про поділ приміщення магазину, то суд вважає, що така обставини також не впливає на чинність договору оренди від 14.02.2007 року і за бажанням сторін договору може бути приведена у відповідність із дійсними обставинами. Водночас за даними Реєстру речових прав право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано лише за позивачкою.

Суд не бере до уваги твердження представників відповідача 2 про наявність на земельній ділянці, яка була поділена, низки соціально-культурних об`єктів, які належить відповідачу 2, оскільки враховує наявну інформацію з Державного реєстру речових прав, котра не містить відомостей про об`єкти нерухомого майна чи інші речові права щодо таких об`єктів.

Доводи представників відповідача 2 про не внесення протягом усього часу позивачкою орендної плати за спірну земельну ділянку не беруться судом до уваги, оскільки сплата орендної плати не є предметом дослідження у даній справі. При цьому дана обставини також не впливає саме на факт заміни сторони орендаря у договорі оренди від 14.02.2007. Водночас власник земельної ділянки не позбавлений можливості ініціювати судові провадження щодо стягнення заборгованості по орендній платі чи щодо розірвання такого договору за суттєве порушення його умов.

Крім того, щодо статусу Злощинської Н.М. як фізичної особи-підприємця суд відмічає, що як на момент звернення позивачки до суду, так і на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна вона значиться підприємцем. При цьому об`єкт нерухомості є нежитловим приміщенням (приміщення магазину), спірна земельна ділянка до зміни її цільового призначення у 2019 року належала до земель комерційного призначення, в рішеннях органу місцевого самоврядування від 2010, 2011 щодо надання земельної ділянки позивачці йшлося саме про приватного підприємця, тощо. Дані обставини в тому числі підтверджуються відповідними поясненнями (а.с.118-119 т.2). Відтак даний судовий спір, на переконання суду, належить до підвідомчості господарський судів.

На підставі положень статті 11 ГПК України суд враховує висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наведених вище підстав.

Визначаючись щодо судових витрат, суд враховує таке.

Згідно із ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Як слідує з матеріалів справи, між адвокатом Шишковською Анжелікою Борисівною (виконавець) та Злощинською Надією Миколаївною (замовник) укладено договори про надання правової допомоги від 26.04.2022 (Договір 1) та від 17.05.2022 (Договір 2).

Відповідно до Договору 1 виконавець бере на себе надання послуг по підготовці позовної заяви до Чернівецької селищної ради про визнання недійсними та скасування рішень Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. За надання послуг встановлюється плата у розмірі 5000 грн (п.4.1 Договору 1) (а.с.43 т.1).

Згідно із Договором 2 виконавець бере на себе надання послуг по представництву інтересів замовника у справі за позовом ФОП Злощинської Н.М. до Чернівецької селищної ради про визнання недійсними та скасування рішень Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. За надання послуг встановлюється плата у розмірі 15000 грн (п.4.1 Договору 1) (а.с.45, т.1).

На виконання Договору 1 позивачкою сплачено адвокату 5000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.42 т.1), а на виконання Договору 2 позивачкою сплачено адвокату 15000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.44 т.1).

Крім того, матеріали справи містять копії ордеру серії АВ №1036070 від 07.07.2022 на представництво адвокатом Шишковською А.Б. інтересів ФОП Злощинської Н.М. (а.с.46 т.1)

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд враховує, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18).

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі №911/4242/15).

Отже, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн обґрунтовано належними та допустимими доказами.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Окремо суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.05.2020 у справі №904/4507/18), що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

Відповідачами не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, відтак у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами Договору гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

Що стосується перевищення позивачкою попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу на 5000 грн, то, на думку суду, це не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, оскільки перевищення не є істотним, як то визначено в п.5 ст.129 ГПК України.

У своїй постанові від 12.10.2022 у справі № 725/42/21-ц Верховний Суд сформував такий правовий висновок: неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

На підставі положень ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачами порівну. При цьому понесені відповідачами судові витрати залишаються за ними.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними:

1) рішення № 552 від 20.08.2019, прийняте Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, яким змінено цільове призначення земельної ділянки комунальної власності площею 0,3388 га з будівництва і обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) на будівництво і обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код 03.04), в межах однієї категорії земель, розташованої за адресою: с. Борівка, АДРЕСА_2 Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер: :01:003:0032;

2) рішення № 553 від 20.08.2019, прийняте Борівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області на 74 сесії 7 скликання, яким затверджено проект щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,3754 га з кадастровим номером :01:003:0002, що знаходиться по АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області, а саме на утворені в результаті поділу:

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером: :01:003:0031 та площею 0,0366 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області;

- земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій з кадастровим номером: :01:003:0032 та площею 0,3388 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області.

3) рішення № 843 від 25.03.2022, прийняте Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області на 28 позачерговій сесії 8 скликання, яким:

- затверджено розроблений ПП "Гео-СВІТ" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності Чернівецької селищної ради площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032, цільове призначення якої змінюється з "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення - 03.07)" на "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)" в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 на території Чернівецької селищної ради;

- змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,3388 га, яка перебуває у комунальній власності Чернівецької селищної ради та визначено цільове призначення вказаної земельної ділянки площею 0,3388 га кадастровий номер :01:003:0032 "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04)";

- передано в постійне користування Релігійній організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" земельну ділянку площею 0,3388 га, кадастровий номер :01:003:0032 цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код цільового призначення - 03.04) в межах с. Борівка по АДРЕСА_2 на території Чернівецької селищної ради.

3. Скасувати державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0032 площею 0,3388 га з цільовим призначенням 03.04 "для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій", дата державної реєстрації права (в державному реєстрів прав) 17.06.2022; номер запису про інше речове право (в державному реєстрі прав) 47340072, яка надана Релігійній організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", АДРЕСА_2 с. Борівка на виконання рішення №843 від 25.03.2022.

4. Стягнути з Чернівецької селищної ради (вул. Святомиколаївська, буд. 103/1, смт Чернівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24100; код 04326856) на користь Фізичної особи-підприємця Злощинської Надії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 962 грн - витрат на сплату судового збору та 10 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

5. Стягнути з Релігійної організації "Релігійна громада святого апостола Іоанна Богослова с. Борівка Чернівецького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православна Церква України)" (вул. Пивовара, буд. 2, с. Борівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24240; ) на користь Фізичної особи-підприємця Злощинської Надії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 962 грн - витрат на сплату судового збору та 10 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

6. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адресу електронної пошти: представника позивача Шишковської А.Б. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідача 1 - ; представника відповідача 1 - ІНФОРМАЦІЯ_2; представників відповідача 2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (Ткачука В.П.); ІНФОРМАЦІЯ_4 (Герасимчука О.О.); ІНФОРМАЦІЯ_5 (Слободянюка М.В.).

Повне рішення складено 29 грудня 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - АДРЕСА_3

3 - відповідачу 1 - вул. Святомиколаївська, буд. 103/1, смт Чернівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24100;

4 - відповідачу 2 - вул. Пивовара, буд. 2, с. Борівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24240.