СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Харків Справа №905/394/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І. , суддя Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вх.№1069Д/1 від 13.10.2022) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 (м. Харків, суддя Ніколаєва Л.В., повний текст рішення складено 19.09.2022) у справі №905/394/22,

за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь, Дніпропетровська область,

до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Запоріжжя,

про стягнення 71 715,69 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» 71 715,69 грн, з яких 57 372,56 грн - пеня, 14 343,13 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №191521/1808129 від 28.12.2018 в частині своєчасної оплати товару.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 позов Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» пеню у розмірі 28 686 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 28 коп., 3% річних у розмірі 14 343 (чотирнадцять тисяч триста сорок три) грн 13 коп., судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. В решті позову відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» з рішенням суду не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 по справі №905/394/22 - змінити, в частині визначення розміру пені та 3% річних, а саме з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, ст. 3 ЦК України, в порядку ст. 233 ГК України максимально зменшити суму пені та трьох процентів річних до 5 % від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Задовольнити клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до 01.06.2023.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

- м. Маріуполь, місце знаходження та реєстрації ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» на час виникнення спірних правовідносин, було населеним пунктом в якому проводилась антитерористична операція, операція об`єднаних сил. Вказана обставина значно ускладнила ведення господарської діяльності ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», проте відповідач знайшов можливість та в повному обсязі виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати поставлених феросплавів, час прострочки оплати складав 3 дні;

- в умовах воєнного стану, окупації м. Маріуполя, де знаходяться виробничі потужності підприємства, для Відповідача стягнена суми пені та 3% річних є значною. Крім цього, розмір стягуваної неустойки (пені) є невідповідним наслідкам порушення зобов`язань (період прострочення є незначним, оплата заборгованості здійснювалась при перший появі коштів);

- при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання Відповідача в частині зменшення розміру 3% річних судом першої інстанції, в порушення ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України не були враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника;

- з висновками суду першої інстанції про відмову у відстроченні виконання рішення не можна погодитися, оскільки наявний чинник, передбачений ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, який очевидно та беззаперечно ускладнює виконання рішення, а саме настання надзвичайної події - військової агресії РФ проти України та окупації м. Маріуполя, в якому знаходилися виробничі потужності підприємства, офісні приміщення, вся документація. Наявність вищезазначених обставин, що ускладнюють виконання рішення суду є об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення.

Також апелянт просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до дати розгляду апеляційної скарги Східним апеляційним господарським судом, у зв`язку з тим, що підприємство відповідача знаходиться в зоні, окупованій Російською Федерацією, документація знищена внаслідок обстрілів виробничих потужностей та, як наслідок, підприємство має надзвичайно важкий фінансовий стан.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта про можливість подати заяву про усунення недоліків у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№6519 від 27.10.2022) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 17.10.2022. Зокрема, апелянтом надано докази надсилання апеляційної скарги з додатками позивачу.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2022, у зв`язку з відпусткою судді Сгари Е.В. для розгляду справи №905/394/22 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 клопотання Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про відстрочення від сплати судового збору до ухвалення рішення по справі за подання апеляційної скарги на судове рішення задоволено. Відстрочено сплату судового збору у сумі 3721,50 грн за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 до ухвалення апеляційним судом рішення по справі. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22. Ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/ Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/394/22.

02.11.2022 на виконання вимог ухвали суду надійшли матеріали справи №905/394/22 (вх.№6684).

Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.

Позивач своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2018 між АТ «НЗФ» (постачальник, позивач) та ПрАТ «МК «Азовсталь» (покупець, відповідач) укладений договір поставки №191521/1808129, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно п.3.4. даного договору феросплави (далі товар), протягом строку з 01 січня 2021 по 31 березня 2021 року, на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Цим договором також визначено, що поставка товару по даному договору здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці. Вантажоодержувач: ПрАТ «МК «Азовсталь», 87500, м. Маріуполь, Донецька обл., вул. Лепорського,1, Україна, код 3168. Станція призначення: ст. Сартана Донецької залізниці, код станції 484809. Вантажовідправник та виробник: АТ «НЗФ», Україна, 53200, м. Нікополь Дніпропетровської обл., вул. Енергетиків, 310. Станція Нікополь Дніпропетровської обл., код станції - 46601, код вантажовідправника 3925. Партією поставки товару по даному договору є кількість товару, відвантаженого для перевезення по одній залізничній накладній (2.1 договору).

Датою поставки товару, при постачанні залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника згідно п. 2.1 (п. 2.3. договору).

Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, вказані у специфікаціях та включають в себе всі збори і інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою товару. Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до даного договору (п.3.1 договору).

Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару. Оплата за поставлений товар здійснюється за курсом НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі засобами електронного зв`язку наступних документів: рахунку постачальника, копії залізничної квитанції, сертифіката якості, у відповідності до п.3.9. даного договору (п. 3.4. договору).

У випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у відповідний період, за кожен день прострочки оплати (п. 7.6. договору).

Даний договір вступає в силу з 01 січня 2021 року та діє до 01 червня 2021 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань по договору (п. 8.6. договору).

Додатковою угодою №1/904806 від 19.08.2019 внесені зміни до розд. 9 «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» договору.

У специфікації №1 від 04.01.2021 до договору сторони погодили поставку товару - феросилікомарганець МнС17 в обсязі 3 600 т (+/- 5% max) у строк січень 2021 року орієнтовною загальною вартістю 130 940 798,40 грн з ПДВ.

У специфікації №2 від 04.01.2021 (у редакції додаткової угоди №2 від 14.01.2021) до договору сторони погодили поставку товару - високовуглицевий феромарганець ФМн78 в обсязі 1 120 т (+/- 5% max) у строк січень 2021 року орієнтовною загальною вартістю 39 635 111,04 грн з ПДВ.

У специфікації №3 від 01.02.2021 до договору сторони погодили поставку товару - феросилікомарганець МнС17 в обсязі 3 600 т (+/- 5% max) у строк лютий 2021 року орієнтовною загальною вартістю 139 883 284,80 грн з ПДВ.

У специфікації №4 від 01.02.2021 до договору сторони погодили поставку товару - товару - високовуглицевий феромарганець ФМн78 в обсязі 1 200т (+/- 5% max) у строк лютий 2021 року орієнтовною загальною вартістю 45 736 531,20 грн з ПДВ.

У специфікації №5 від 01.02.2021 до договору сторони погодили поставку товару - середньовуглецевий феромарганець ФМн88 в обсязі 130 т (+/- 5% max) у строк лютий 2021 року орієнтовною загальною вартістю 7 868 856,84грн з ПДВ.

У специфікації №6 від 01.03.2021 до договору сторони погодили поставку товару -феросилікомарганець МнС17 в обсязі 2 000 т (+/- 5% max) у строк березень 2021 року орієнтовною загальною вартістю 85 915 944 грн з ПДВ.

У специфікації №7 від 01.03.2021 до договору сторони погодили поставку товару - високовуглицевий феромарганець ФМн78 в обсязі 1 000 т (+/- 5% max) у строк березень 2021 року орієнтовною загальною вартістю 41 415 384 грн з ПДВ.

У специфікації №8 від 01.03.2021 до договору сторони погодили поставку товару - середньовуглецевий феромарганець ФМн88 в обсязі 300 т (+/- 5% max) у строк березень 2021 року орієнтовною загальною вартістю 20 583 612 грн з ПДВ.

Також судом встановлено, що 06.01.2021 за залізничною накладною №46735130 зі станції Нікополь Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці позивачем відправлено відповідачу вантаж (феросилікомарганець). Згідно рахунку на оплату №237660 від 06.01.2021 вартість товару, поставленого за залізничною накладною №46735130, склала 22 108 990,09 грн, яка згідно коригуючого рахунку №237660АК від 22.02.2021 зменшена на 334 512,01 грн та склала 21 774 478,08 грн.

Тією ж датою за залізничною накладною №46735122 зі станції Нікополь Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці позивачем відправлено відповідачу вантаж (феросплави, не поіменовані в алфавіті). Згідно рахунку на оплату №237661 від 06.01.2021 вартість товару, поставленого за залізничною накладною №46735122, склала 7 146 705,96 грн, яка згідно коригуючого рахунку №237661АК від 22.02.2021 зменшена на 108 132,11 грн та склала 7 038 573,85 грн.

09.01.2021 за залізничною накладною №46811121 зі станції Нікополь Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці позивачем відправлено відповідачу вантаж (феросилікомарганець). Згідно рахунку на оплату №237662 від 09.01.2021 вартість товару, поставленого за залізничною накладною №46811121, склала 21 763 451,88 грн, яка згідно коригуючого рахунку №237662АК від 22.02.2021 зменшена на 329 283,97 грн та склала 21 434 167,91 грн.

Тією ж датою за залізничною накладною №46811105 зі станції Нікополь Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці позивачем відправлено відповідачу вантаж (феросплави, не поіменовані в алфавіті). Згідно рахунку на оплату №237663 від 09.01.2021 вартість товару, поставленого за залізничною накладною №46811105, склала 7 150 244,82 грн, яка згідно коригуючого рахунку №237663АК від 22.02.2021 зменшена на 108 185,65 грн та склала 7 042 059,17 грн.

22.02.2021 відповідачем здійснено оплату за товар у розмірі 57 289 279,01 грн з призначенням платежу: «Оплата по дог. №191521/1808129 от 28.12.2018 за ферросиликомарганец, за ферромарганец 78, в т.ч. НДС 9 548 213,17 грн.») (платіжне доручення № від 22.02.2021), про що свідчить довідка АБ «Південний» №168-168-21750БТ-2021 від 14.05.2021.

Оскільки відповідачем порушені строки оплати товару, позивач нарахував пеню у розмірі 57 372,56 грн, 3% річних у розмірі 14 343,13 грн та звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову частково та зменшив розмір пені на 50% до 28 686,28 грн та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення 3% річних, оскільки останні за своєю правовою природою не є штрафними санкціями та мають компенсаторний характер. Суд обґрунтовує рішення наслідками військової агресії Російської Федерації проти України, що негативно відображуються на усіх без виключення сферах господарської діяльності та впливають на діяльність суб`єктів господарювання, у т.ч. і позивача. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення, тому що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що зазначені обставини виключають можливість виконання рішення суду, з огляду на незначний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача (з урахуванням зменшеного судом розміру).

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статтею 509 ЦК України, статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Як встановлено судом, між сторонами у справі укладено договір поставки №191521/1808129 від 28.12.2018 (з урахуванням специфікацій до нього), згідно з яким позивач зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити товар протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

З огляду на дату поставки товару, якою за умовами цього договору вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника, строк оплати відповідачем товару за залізничними накладними №46735130, №46735122 від 06.01.2021, №46811121, №46811105 від 09.01.2021 настав 18.02.2021.

Проте, як вбачається з довідки АБ «Південний» №168-168-21750БТ-2021 від 14.05.2021, відповідачем здійснено оплату товару 22.02.2021 у розмірі 57 289 279,01 грн з призначенням платежу: «Оплата по дог. №191521/1808129 от 28.12.2018 за ферросиликомарганец, за ферромарганец 78, в т.ч. НДС 9 548 213,17 грн.») (платіжне доручення № від 22.02.2021, тобто з порушенням встановленого договором строку. При цьому, такі обставини не заперечуються і самим відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтями 549, 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства

В силу положень статей 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У частині 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.6. договору передбачено, що випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у відповідний період, за кожен день прострочки оплати.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є також право кредитора вимагати сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційних.

Оскільки матеріали справи свідчать про порушення відповідачем строків виконання зобов`язань, передбачених умовами договору поставки №191521/1808129 від 28.12.2018, з оплати отриманого від позивача товару та не заперечуються відповідачем, позивач цілком наділений правом вимагати сплати заявлених до стягнення нарахувань на суму прострочених грошових зобов`язань.

Так, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 57 372,56 грн - пені та 14 343,13 грн - 3% річних за період з 19.02.2021 по 21.02.2021.

Розрахунок пені та 3% річних, нарахованих за період з 19.02.2021 по 21.02.2021 на загальну суму боргу 58 169 392,75 грн, який здійснений позивачем, перевірений Східним апеляційним господарським судом, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Судом першої інстанції з урахуванням заявлених відповідачем клопотань було зменшено суму пені на 50% до 28 686,28 грн.

Апелянт не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та зазначає про те, що розмір стягуваної неустойки (пені) є невідповідним наслідкам порушення зобов`язань (період прострочення є незначним, оплата заборгованості здійснювалась при перший появі коштів) та просить зменшити пеню до 5% від суми, що підлягає стягненню.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549-552 ЦК.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмується (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Поняття «значно» та «надмірно», які використовуються у статтях 551 ЦК України та 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК).

Так, ст. 86 ГПК передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідач на підтвердження доводів про необхідність зменшення пені до 5% від суми, що підлягає стягненню, зазначає про введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, обставини, пов`язані із захопленням м. Маріуполь, руйнуванням промислових та цивільних об`єктів, у т.ч. виробничих потужностей підприємства відповідача, їх безпосередній вплив на господарську діяльність та фінансовий стан відповідача, а також з огляду на здійснення ним повної оплати поставленого товару та незначний строк прострочення виконання основного зобов`язання (3 дні).

Суд першої інстанції з урахуванням того, що наслідки військової агресії Російської Федерації проти України негативно відображуються на усіх без виключення сферах господарської діяльності та впливають на діяльність суб`єктів господарювання, у т.ч. і позивача, з метою дотримання балансу інтересів сторін, частково задовольнив заявлене клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50 % до 28 686,28 грн.

Колегія суддів вважає, що враховуючи доводи апелянта про наслідки військової агресії Російської Федерації проти України, незначний період прострочення заборгованості, наслідки порушення зобов`язання для кредитора, а також загальновідомі обставини окупації міста Маріуполь та подій, що мали місце на підприємстві «Азовсталь», зменшення розміру пені до 50% від суми, що підлягає стягненню, є справедливою та обґрунтованою. З огляду на загальну суму боргу у розмірі 58 169 392,75 грн, стягнення 28686,28 грн пені забезпечує дотримання розумного балансу інтересів як кредитора, так і боржника.

Стосовно доводів апелянта про те, що при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання Відповідача в частині зменшення розміру 3% річних судом першої інстанції, в порушення ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України не були враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставини, враховуючи, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст.ст.551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.

При цьому, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 суд вважає необґрунтованим, оскільки у справі №902/417/18 сторони в пункті 5.5 договору поставки визначили розмір процентів - сорок процентів річних від суми заборгованості від несплаченої загальної вартості товару протягом дев`яноста календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яноста шести процентів річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, була сформована саме виходячи з умов п. 5.5 договору поставки і суд у даній справі дійшов висновку частково задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Фактично, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення, суд може зменшити саме погоджений сторонами у договорі загальний розмір процентів річних, встановлених як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання.

Наразі, погоджений сторонами у договорі загальний розмір процентів річних відсутній.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про відмову у відстроченні виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення в частині відмови в надані відстрочки виконання рішення не надав оцінку доводам відповідача щодо винятковості обставин, які можуть слугувати підставою для надання відстрочки, а обмежився лише посиланням на те, що в межах даної справи має місце зменшення пені на 50% від суми пені, яка підлягає стягненню.

Наразі, на думку суду апеляційної інстанції, наявний чинник, передбачений ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, який очевидно та беззаперечно ускладнює виконання рішення, а саме настання надзвичайної події - військової агресії РФ проти України та окупації м.Маріуполя, в якому знаходилися виробничі потужності підприємства, офісні приміщення, вся документація.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Приймаючи до уваги ситуацію, що склалася, дії, які вчиняв відповідач щодо належного виконання покладеного на нього обов`язку за договором, зокрема, факт прострочення строку оплати, який не є значним, і що таке прострочення не призвело до збитків позивача (протилежного матеріали справи доказів не містять), зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання рішення у даній справі в межах присічного річного строку, до 01.06.2023 включно.

Таким чином, рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 підлягає скасуванню в частині відмови у наданні відстрочки виконання рішення з прийняттям нового судового рішення про задоволення такої вимоги відповідача. Отже, резолютивну частину рішення суду першої інстанції необхідно доповнити абзацом про надання відстрочки виконання рішення суду до 01.06.2023 включно.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо зменшення пені і відмови у зменшенні річних в повній мірі відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи. Разом з тим, суд допустив не в повній мірі з`ясування винятковості обставин щодо надання відстрочки виконання рішення суду, у зв`язку з чим прийшов помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду. Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 скасуванню у відповідній частині з прийняттям нового про задоволення вимоги відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду шляхом доповнення резолютивної частини абзацом відповідного змісту.

Щодо судового збору, то колегія суддів відзначає, що незважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 було відстрочено відповідачу (апелянту по справі) сплату судового збору за подання апеляційної скарги до моменту вирішення апеляційної скарги по суті.

Оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не сплачено, то у зв`язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача (апелянта у справі) на користь Державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.248 ГПК України.

Керуючись статтею 129, 232, 233, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 276, п.4 ч.1 ст.277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 скасувати в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду задовольнити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 доповнити абзацом наступного змісту: «Відстрочити виконання рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 до 01.06.2023 включно».

В решті рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2022 у справі №905/394/22 залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (Південне Шосе, 89, каб. 12, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69008, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA 2020653; код класифікації доходів бюджету 22030101) 3721,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2022.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя О.І. Терещенко