ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/900/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" (вул. Європейська, 2, офіс 209, Полтава, Полтавська область, 36014, ) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) про стягнення 90 425 грн 74 коп.

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: Горболис Олександр Анатолійович (в режимі ВКЗ);

- від відповідача: Годицький Альберт Ігорович (в режимі ВКЗ);

ВСТАНОВИВ:

31.10.2022 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" (далі ТОВ "Санрайс Логистикс", позивач) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", відповідач), у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 90 425 грн 74 коп. (з яких - 79 950 грн 84 коп. - інфляційні втрати та 10 474 грн 90 коп. - 3 % річних).

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Санрайс Логистикс" (далі - постачальник) зазначає, що ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - замовник) зазначає, що 14.06.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876. Між сторонами виник спір з приводу розрахунків за Договором, за результатами розгляду якого ухвалено рішення Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі № 918/1092/21, згідно з яким, серед іншого, ухвалено стягнути з ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на користь ТОВ "Санрайс Логистикс" 119 095,84 грн заборгованості за договором, 3% річних у розмірі 7 541,78 грн, 16 007,52 грн сума збитків від інфляції та 50% судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 201,12 грн. В задоволені зустрічного позову відмовлено. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 у справі № 918/1092/21 рішення Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022, серед іншого, скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, зустрічний позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ТОВ "Санрайс Логистикс" на користь ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" 50 418 грн 65 коп. пені, 94 442 грн 80 коп. штрафу та 2 244 грн 58 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви, 3 366 грн 86 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з цим стягнуті з відповідача грошові кошти було сплачено на користь позивача із порушенням строків за Договором, а саме - в період з 30.11.2021 до 10.06.2022. Лише 10.06.2022 позивачем було фактично отримано в повному обсязі суму основного боргу, що була стягнута за судовим рішенням.

При цьому у рішеннях у справі № 918/1092/21 було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за період з 31.08.2021 по 22.11.2022.

Відтак позивач просить суд стягнути з відповідача по день фактичного отримання грошових коштів, а саме - за період з 22.11.2021 до 09.06.2022 суму інфляційних втрат та 3 % річних.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі, орієнтовний розрахунок яких складає 30 000 грн 00 коп.

Ухвалою від 01.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/900/22. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 22.11.2022.

11.11.2022 від відповідача на поштову адресу господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

14.11.2022 від відповідача на поштову адресу господарського суду надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

18.11.2022 на електронну адресу Господарського суду Рівненської області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні 22.11.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 22.11.2022 заяву представника ТОВ "Санрайс Логистикс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 918/900/22 задоволено. Постановлено провести судове засідання 22.11.2022 о 13:00 год. по справі № 918/900/22 у Господарському суді Рівненської області із представниками позивача адвокатами Горболис Олександр Анатолійович та Стеценком Олександром Вікторовичем в режимі відеоконференції.

22.11.2022 судом встановлено, що відповідач у справі не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

В обгрунування необхідності відкладення даної справи ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" вказує, що з 14.11.2022 його представник перебуватиме у відпустці а відтак не має можливості забезпечити особисту явку або явку в режимі ВКЗ у судове засідання по справі № 918/900/22.

Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1-5 - ст. 56 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Господарський суд визнає неповажними причини першої неявки представника відповідача у зв`язку з його перебуванням у відпустці, зважаючи на відсутність обмежень щодо кількості представників, які можуть представляти юридичну особу в суді, - а відтак дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ".

Присутній в режимі ВКЗ представник позивача просив суд відкласти судове засідання з метою надання можливості підготувати та подати суду відповідь на відзив.

Ухвалою від 22.11.2022 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи на 13.12.2022. Постановлено провести судове засідання по справі № 918/900/22 у Господарському суді Рівненської області із представниками позивача адвокатами Горболис Олександр Анатолійович та Стеценком Олександром Вікторовичем в режимі відеоконференції.

24.11.2022 на електронну адресу Господарського суду Рівненської області від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні 13.12.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 28.11.2022 заяву представника ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 918/900/22 задоволено. Постановлено провести судове засідання 13.12.2022 по справі № 918/900/22 у Господарському суді Рівненської області із представниками позивача адвокатами Годицьким Альбертом Ігоровичем та/або Бондаренко Олександрою Вячеславівною в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 13.12.2022 оголошено перерву до 27.12.2022. Про час, дату та місце проведення судового засідання представників позивача та відповідача повідомлено під звукозапис.

27.12.2022 судом встановлено, що у судове засідання в режимі відеоконференції з`явилися представник позивача Горболис Олександр Анатолійович та представник відповідача Годицький Альберт Ігорович.

Присутній в режимі ВКЗ представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 ГПК України при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що існує судове рішення, яке має преюдиційне значення для розгляду даної справи, а саме - у справі № 918/1092/21.

Із постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 у справі № 918/1092/21 вбачається, що судом встановлено, що ТОВ "Санрайс Логистикс" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", в якому просило стягнути 1 184 870 грн 26 коп., з яких 1 161 320 грн 96 коп. основний борг, 7 541 грн 78 коп. 3% річних та 16 007 грн 52 коп. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2021 між ТОВ "Санрайс Логистикс" та ВП "Рівненська атомна електрична станція" було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876, за умовами якого постачальник - ТОВ "Санрайс Логистикс" зобов`язується поставити товар 44110000-4 бітум дорожній, а Замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

27.07.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору за якою, в зв`язку зі збільшенням ринкової вартості товару, було змінено ціну за одиницю Товару у бік збільшення, а також зменшено кількість товару, що планується поставити.

Вказаною додатковою угодою №1 було затверджено специфікацію №1 в новій редакції.

На виконання умов Договору, позивач належним чином виконав зобов`язання з поставки Товару, а саме - здійснив поставку товару загальною вартістю 1 633 017 грн 47 коп., що підтверджується рахунками-фактурою.

Відповідно до видаткових накладних позивачем було поставлено, а відповідачем було отримано Товар на загальну вартість 1 633 017 грн 47 коп.

Відповідач за поставлений товар перерахував позивачу лише 471 696 грн 51 коп., а іншу частину заборгованості не сплатив.

Позивач вказував, що станом на дату подачі позовної заяви, відповідачем всупереч умов, передбачених п, 6.1. Договору не виконані зобов`язання з оплати поставленого товару у повному обсязі та наявна прострочена заборгованість за Договором на загальну суму 1 161 320 грн 96 коп.

Також, позивач нарахував та заявив до стягнення 7 541 грн 78 коп. 3% річних та 16 007 грн 52 коп. інфляційних втрат.

У свою чергу ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до Господарського суду Рівненської області із зустрічною позовною заявою до ТОВ "Санрайс Логистикс", в якій просило стягнути 146 499 грн 67 коп., а саме: 52 056 грн 87 коп. пені та 94 442 грн 80 коп. штрафу. Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивачем за первісним позовом порушено умови договору в частині вчасності поставки товару, відтак відповідач за первісним позовом нарахував штрафні санкції передбачені договором.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі № 918/1092/21 (за первісним позовом ТОВ "Санрайс Логистикс" до ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення в сумі 1 184 870, 26 грн, та за зустрічним позовом ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" до ТОВ "Санрайс Логистикс" про стягнення в сумі 146 499, 67 грн) ухвалено:

- первісний позов задовольнити частково;

- стягнути з ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на користь ТОВ "Санрайс Логистикс" 119 095,84 грн заборгованості за договором поставки №53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року, 3% річних у розмірі 7 541,78 грн, 16 007,52 грн сума збитків від інфляції та 50% судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 201,12 грн.;

- закрити провадження в частині стягнення з ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на користь ТОВ "Санрайс Логистик"1 042 225,12 грн - основного боргу;

- ухвалою суду повернути ТОВ "Санрайс Логистикс" з державного бюджету України 1 201,12 судового збору;

- в задоволені зустрічного позову ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" до ТОВ "Санрайс Логистикс" про стягнення в сумі 146 499, 67 грн - відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі № 918/1092/21 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити зустрічний позов.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 у справі № 918/1092/21 апеляційну скаргу ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" задоволено частково. Рішення Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі № 918/1092/21 скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. Ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. В решті рішення Господарського суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі №918/1092/21 залишено без змін, виклавши п. 5 резолютивної частини рішення в такій редакції:

"5. Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Санрайс Логистикс" на користь ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" - 50 418 грн 65 коп. пені, 94 442 грн 80 коп. штрафу та 2 244 грн 58 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

В стягненні 1 638 грн 22 коп. пені відмовити.".

3. Стягнути з ТОВ "Санрайс Логистикс" на користь ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" - 3 366 грн 86 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в обгрунування позовних вимог у справі № 918/900/22 ТОВ "Санрайс Логистикс" зазначає, що стягнуті грошові кошти за Договором поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 було сплачено з ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на користь ТОВ "Санрайс Логистикс" із порушенням строків а саме - в період з 30.11.2021 до 10.06.2022. Лише 10.06.2022 позивачем було фактично отримано в повному обсязі суму основного боргу, що була стягнута за судовим рішенням у справі № 918/1092/21.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК українки за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому у рішеннях у справі № 918/1092/21 було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за період з 31.08.2021 по 22.11.2022.

Відтак позивач просить суд стягнути з відповідача 90 425 грн 74 коп. (з яких - 79 950 грн 84 коп. - інфляційні втрати та 10 474 грн 90 коп. - 3 % річних) по день фактичного отримання грошових коштів у вигляді основного боргу за Договором, а саме - за період з 22.11.2021 до 10.06.2022.

У відзиві ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" вказує, що у даному випадку ТОВ "Санрайс Логистикс" вимоги про оплату інфляційних втрат у сумі 79 950 грн 84 коп. та 3 % річних у розмірі 10 474 грн 90 коп. до підприємства відповідача не заявляло, а відтак у відповідача не виникало відповідного обов`язку по оплаті вказаних сум. Тобто підприємство не могло порушити зобов`язання, якого не існує. Відповідач вказує, що знаходиться у складному фінансовому становищі, яке ускладнюється із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, а також фінансової криги неплатежів. Відповідач зауважує, що вказане підтверджується рішеннями суду у справах 910/9911/21 та 910/11610/20. Окрім того, відповідач зазначає, що є оператором ядерних установок, у зв`язку з чим на ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" покладено обов`язок у пріоритетному порядку забезпечити фінансування заходів із підтримання та підвищення безпеки АЕС. А військова агресія російської педерації проти України змушує збільшувати в рази розмір коштів для забезпечення безаварійної стабільної роботи АЕС та на забезпечення охорони АЕС в цілому, наслідком чого є безпека не тільки України, а і світу. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та заявляє клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі до 2 000 грн 00 коп.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Із судових рішень у справі № 918/1092/21, які мають преюдиційне значення у справі № 918/900/22 вбачається, що 14.06.2021 між ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» та ВП «РІВНЕНСЬКА АЕС» було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876 (далі - Договір). 27.07.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору за якою, в зв`язку зі збільшенням ринкової вартості Товару, було змінено ціну за одиницю Товару у бік збільшення, а також зменшено кількість Товару, що планується поставити. Відповідно до видаткових накладних позивачем було поставлено, а відповідачем було отримано Товар на загальну вартість 1 633 017,47 грн. Відповідач за поставлений Товар перерахував Позивачу 471 696,51 грн., а іншу частину заборгованості не сплатив.

Станом на дату подачі позовної заяви, ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" всупереч умов, передбачених п, 6.1. Договору не виконані зобов`язання з оплати поставленого Товару у повному обсязі та наявна прострочена заборгованість за Договором на загальну суму 1 161 320,96 грн. (1 633 017,47-471 696,51 = 1 161 320.96). Отже на момент звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар складає 1 161 320.96 грн.

Судом також з`ясовано, що ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" після відкриття провадження у справі № 918/1092/21 частково розрахувався з позивачем в розмірі 1 042 225,12 грн, отже сума основного боргу відповідача становить 119 095,84 грн з ПДВ. В ході розгляду справи, уповноважений представник відповідача визнав позов в частині стягнення основного боргу.

Перевіривши наданий позивачем у справі № 918/1092/21 розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (за період з 31.08.2021 до 22.11.2021) на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до обставин справи та вимог закону, отже вимоги ТОВ "Санрайс Логистикс" про стягнення з ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" 3% річних у розмірі 7 541,78 грн та інфляційні збільшення в розмірі 16 007,52 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Судом встановлено, що ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" сплатив основний борг в сумі 1 161 320 грн 96 коп., що підтверджено платіжними дорученнями:

- № 13299 від 30.11.2021 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 13604 від 07.12.2021 на суму 100 000 грн 00 коп.;

- №14321 від 22.12.2021 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- №14414 від 23.12.2021 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 225 від 05.01.2022 на суму 64 305 грн 04 коп.;

- № 628 від 18.01.2022 на суму 30 000 грн 00 коп.;

- № 1035, від 26.01.2022 на суму 30 000 грн 00 коп.;

- №1454 від 01.02.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 3589 від 17.03.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 3722 від 18.03.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 3886 від 22.03.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- №4376 від 04.04.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 4926 від 14.04.2022 на суму 80 000 грн 00 коп.;

- № 5188 від 19.04.2022 на суму 47 920 грн 08 коп.;

- № 5388 від 21.04.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 5700 від 26.04.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 5863 від 28.04.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- №6351 від 09.05.2022 на суму 50 000 грн 00 коп.;

- № 6651 від 13.05.2022 на суму 90 000 грн 00 коп.;

- № 7379 від 07.06.2022 на суму 80 000 грн 00 коп.;

- № 74 69 від 10.06.2022 на суму 39 095 грн 84 коп.

З огляду на викладене, ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" сплатив основний борг в сумі 1 161 320 грн 96 коп. в повному обсязі лише 10.06.2022.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між позивачем та відповідачем договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.692 цього ж Кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський суд відхиляє аргументи відповідача про те, що оскільки вимоги про оплату інфляційних втрат та 3 % річних позивач до відповідача за період з 22.11.2021 до 10.06.2022 не заявляв, а відтак у відповідача не виникало відповідного обов`язку по оплаті вказаних сум. Окрім того, суд відхиляє аргументи відповідача про те, що підприємство не могло порушити зобов`язання, якого не існує. При цьому суд виходить із наступного.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування "інфляційних втрат" за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. Також об`єднана палата вказала про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

З огляду на викладене суд констатує, що зобов`язання з оплати 3 % річних та інфляційних втрат у випадку прострочення боржником зобов`язання випливає в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому для виникнення у боржника даного зобов`язання позивачу немає необхідно спочатку звертатися до відповідача із вимогою про оплату вказаних сум, а вже у зв`язку із їх неоплатою - до суду за захистом своїх прав.

Посилання відповідача на те, що він знаходиться у складному фінансовому становищі, яке ускладнюється із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, а також фінансової криги неплатежів, у зв`язку з чим необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог, - господарський суд оцінює критично та відхиляє, позаяк відповідачем не доведено, що прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.20212 виникло з причин, що не залежали від відповідача та обставинами непереборної сили.

Оскільки інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, у господарського суду відсутні процесуальні повноваження для зменшення сум даного грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 922/175/18).

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

З урахуванням наведеного, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму інфляційних втрат та 3% річних по день фактичного отримання грошових коштів, стягнутих з відповідача судовими рішеннями по справі № 918/1092/21.

У справі № 918/1092/21 розрахунок 3% річних та інфляційних втрат проведено за період з 31.08.2021 до 22.11.2021.

Судом у справі № 918/900/22 перевірено розрахунки 3 % річних та інфляційні втрати долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (за період з 22.11.2021 до 09.06.2022) та встановлено, що останні не є арифметично вірними, оскільки як вбачається із розрахунків, наданих позивачем, останній безпідставно включає до періоду нарахування 22.11.2021 (день на який уже було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за рішенням у справі № 918/1092/21).

Згідно з листом Міністерства юстиції України № 26245/14036-33-20/8.1.2 від 15.06.2020 "Щодо неоднакового застосування прийменників до і по на позначення кінцевої календарної дати та прийменника до в поєднанні з числівниково-іменниковою формою" для позначення початкової і кінцевої дати, тобто певного періоду часу, у документах прийменник "з" треба вживати в парі з прийменником "до". Інколи, щоб увиразнити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник "включно". Проте його вживання поряд з останньою датою недоречне. Прийменники "до" і "по" визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються сферами свого використання: "до" закріплений за офіційно-діловим стилем, а "по" - за розмовним. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно вживати лише прийменник "до".

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором 79 950 грн 84 коп. - інфляційних втрат та 10 379,46 грн. - 3 % річних.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 95 грн 44 коп. (3 % річних) є безпідставними.

Розрахунок інфляційних втрат та розрахунок 3 % річних, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 90 330 грн 30 коп. (з яких - 79 950 грн 84 коп. - інфляційні втрати та 10 379 грн 46 коп. - 3 % річних) за період з 23.11.2021 до 09.06.2022.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 95 грн 44 коп. (3 % річних) господарський суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 90 425 грн 74 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 90 425 грн 74 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 481 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 2321 від 20.10.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 90 330 грн 30 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 2 478 грн 38 коп., який покладається на відповідача.

Відповідно судовий збір у розмірі 02 грн 62 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" (вул. Європейська, 2, офіс 209, Полтава, Полтавська область, 36014, ) 90 330 (дев`яносто тисяч триста тридцять) грн 30 коп. (з яких - 79 950 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн 84 коп. - інфляційні втрати та 10 379 (десять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн 46 коп. - 3 % річних).

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 95 грн 44 коп. (3 % річних) - відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" (вул. Європейська, 2, офіс 209, Полтава, Полтавська область, 36014, ) 2 478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн 38 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "27" грудня 2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.