номер провадження справи 17/156/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2022 Справа № 908/2035/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/2035/22

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕСТ СЕРВІС ТРАНС, 69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6, кв. 126

до відповідача: Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс, 69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2

про стягнення 97 620,11 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

11.10.22 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕСТ СЕРВІС ТРАНС (далі ТОВ ТРЕСТ СЕРВІС ТРАНС) за вих. від 04.10.22 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс (надалі ЗК ПМЕ Запоріжелектротранс) про стягнення заборгованості згідно договору надання послуг від 01.11.21 № 435 у розмірі 97 620,11 грн., а саме: 72 340,00 грн. основного боргу, 11 951,05 грн. пені, 11 676,23 інфляційних втрат та 1 652,93 грн. 3 % річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/2035/22 між суддями, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 17.10.22 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2035/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Враховуючи положення ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 16.12.22 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві зазначив, що на виконання умов договору про надання послуг №435 від 01.11.21 позивачем надано відповідачеві обумовлені договором послуги на суму 202 340,00 грн., що підтверджується рахунком №930 від 31.02.21 та актом наданих послуг і продаж запчастин від21.12.21 №ТСТ0000843. Відповідачем вартість наданих послуг оплачена частково на суму 130 000,00 грн. Сторонами підписано акт звірки за період з 01.11.21 по 26.07.22, який підтверджує наявність заборгованості у розмірі 72 340,00 грн. Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.7. договору нараховано 11 951,05 грн. пені, 11 676,23 грн. інфляційних втрат та 1 652,93 грн. 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача, окрім судового збору, 3500,00 грн. витрат на правову допомогу.

09.11.22 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. №03/2127 від 08.11.22, в якому просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 72 340,00 грн. та розстрочити виконання судового рішення в цій частині строком на 6 місяців зі сплатою суми заборгованості рівними частинами щомісяця. Просить звільнити відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання. В обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення та звільнення відповідача від сплати неустойки посилається на настання форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, що спричинило значне погіршення фінансового стану відповідача. Зазначає, що збитковість відповідача підтверджується Звітом про фінансові результати підприємства «Запоріжелектротранс» за № півріччя 2022 року, в якому в останній графі «Чистий фінансовий результат» розділу № «Фінансові результати» зазначена відсутність прибутку та визначений чистий збиток в розмірі 2 605 тис. грн. Також відповідач вказує, що позивачем при розрахунку штрафних санкцій помилково визначено дату настання обов`язку 15.02.22, тобто 30 робочих днів, які починають свій відлік з наступного робочого дня від дати підписання акту наданих послуг, а саме: з 03.01.22, з урахуванням святкових та вихідних днів. У відзиві відповідачем викладено контр розрахунок пені та 3% річних. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що сума 3500,00 грн. є значно завищеною та такою, що не відповідає складності даної справи, фактичному обсягу наданих адвокатом послуг. Просить задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. Також просить розглянути питання щодо повернення позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову та відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/2035/22 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 16.12.22 (відповідно до положень ч. 4 ст. 116 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.21 між ТОВ «Трест Сервіс Транс» - виконавець та ЗК ПМЕ Запоріжелектротранс замовник укладено договір надання послуг №435 (надалі договорі), за умовами п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець на підставі заявки замовника зобов`язується за плату надавати послуги з капітального ремонту двигунів транспортних засобів (ЗИЛ-130, ГАЗ-53, КАМАЗ 5410) з заміною запчастин за рахунок Виконавця, (код за ДК 021:2015-5011 (501100009) послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги згідно акту приймання-передачі та оплатити їх.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що об`єм послуг за даним договором визначається специфікацією Додаток №1), технічні, якісні та кількісні характеристики визначаються у Додатку №2 до договору (Додатки є невід`ємними частинами до договору).

Відповідно до п.2.1 договору, виконавець надає передбачені цим договором послуги на підставі поданої заявки замовника, направленої на адресу виконавця за допомогою факсимільного зв`язку та/або електронної пошти, та/або поштового зв`язку, та/або усної заявки замовника за допомогою телефонного зв`язку.

Виконавець надає послуги передбачені даним договором та додатками до нього протягом 15 робочих днів з моменту направлення замовником заявки виконавцю (п.2.2 договору).

По завершенню надання послуг виконавець надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг (п.2.9 договору).

Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів розглянути, підписати, скріпити печаткою та повернути один примірник акту виконавцю, або в той самий день надати мотивовану відмову від його підписання (п.2.10 договору).

Згідно із п.3.2 договору, загальна сума договору складає 328 000 грн. з ПДВ, вартість послуг фіксується в рахунку-фактурі.

В п. 3.4. договору сторони обумовили, що оплата наданих виконавцем послуг здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом 30 робочих днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Сторонами підписана специфікація (Додаток №1) та Технічні, якісні та кількісні характеристики до предмету договору (Додаток №2).

Позивачем надано відповідачеві послуги в повному об`ємі на загальну суму 202 340,00 грн., що підтверджується рахунком №930 від 31.12.21 та актом наданих послуг і продаж запчастин №ТСТ0000843 від 31.12.21 на суму 202 340,00 грн., який підписаний відповідачем без заперечень та зауважень.

Відповідач зобов`язання зі сплати наданих послуг виконав частково та в період з 18.01.22 по 23.02.22р. сплатив 130 000 грн.

Позивачем направлена письмова претензія за вих. №2104.01 від 21.04.22 з вимогою погашення заборгованості у сумі 72 340,00 грн.

Листом за вих. №03/784 від 03.05.22 відповідач визнав заборгованість у сумі 72 340,00 грн. проте послався на форс-мажорні обставини, які викликані військовою агресією Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим не має власних доходів від здійснення перевезення. Такі обставини, на думку Відповідача, унеможливлюють виконання договору №435 від 01.11.21.

Сторони уклали додаткову угоду, якою доповнили договір п.3.7 такого змісту: Оплата послуги з капітального ремонту двигунів транспортних засобів (ЗИЛ-130, ГАЗ-53, КАМАЗ-5410) з заміною запчастин за рахунок Виконавця, код за ДК 021:2015-5011 (501100009) послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання на загальну суму 72 340 грн. (сімдесят дві тисячі триста сорок) грн. проводиться за рахунок бюджетних коштів, передбачених бюджетними призначеннями на 2022 рік по КПКВК 1917421 «Утримання та розвиток наземного електротранспорту» за міською цільовою програмою «Забезпечення надійної та безперебійної роботи Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «ЗАПОРІЖЕЛЕКТРОТРАНС», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 22.12.2021р. №50.

Сторонами підписаний акт звірки за період з 01.11.2021р. по 26.07.2022р., який підтверджує наявність заборгованості ЗКПМЕ «ЗАПОРІЖЕЛЕКТРОТРАНС» перед позивачем у сумі 72 340,00 грн.

Позивач повторно надіслав на адресу відповідача претензію за вих. №2607.01 від 26.07.22.

Листом за вих. №03/1495 від 08.08.22 відповідач підтвердив наявність заборгованості та просив не вчиняти дій з примусового стягнення заборгованості.

Несплата відповідачем заборгованості у сумі 72 340,00 грн. стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт надання послуг підтверджується підписаним сторонами без зауважень актом надання послуг і продаж запчастин №ТСТ0000843 від 31.12.21. Крім того, у відповідях на претензії та у відзиві на позов відповідач визнав наявність заборгованості у сумі 72340,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 72 340,00 грн. суми основного боргу. Відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву викладено клопотання про розстрочення виконання судового рішення в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 72 340,00 грн. строком на шість місяців зі сплатою заборгованості рівними частинами щомісячно.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.22 № 2102-ІХ, по всій території України з 24.02.22 введений воєнний стан. Вказані вище обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, які не залежать від волі підприємства «Запоріжелектротранс», суттєво ускладнили його роботу і унеможливили виконання ним своїх зобов`язань за вищевказаним Договором. На період оголошення Президентом України воєнного стану на території України, підприємство «Запоріжелектротранс» здійснює свою діяльність з особливостями, передбаченими Договором №М-229ДСК від 25.11.19, яким встановлене мобілізаційне завдання для підприємства. Відповідач входить до переліку підприємств, задіяних в пасажирських перевезеннях в м. Запоріжжя (евакуації населення) у випадку аварії та можливого викидання радіоактивних речовин або при можливому затоплені території міста в результаті руйнування каскаду Дніпровських гідровузлів. Також, на підставі п. 14. рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.02.2022 № 110 починаючи з 25.02.22 до окремого розпорядження підприємство «Запоріжелектротранс» здійснює перевезення пасажирів на безоплатній основі у міському муніципальному електричному транспорті (трамваї та тролейбуси на міських пасажирських маршрутах), а перевезення муніципальними автобусами на міських пасажирських маршрутах з 25.02.22 взагалі не здійснювалося, так як всі автобуси знаходилися в резерві на випадок евакуації. Окрім того, розпорядженням Запорізького міського голови №68р від 02.03.22 підприємству «Запоріжелектротранс» встановлений обов`язок надавати у розпорядження (використання, користування) військових частин, підрозділів територіальної оборони та інших автобуси та інший рухомий склад для забезпечення транспортування громадян та військовослужбовців, виконання робіт відповідно до мобілізаційного завдання, інших потреб оборони. З самого початку військової агресії, колони муніципальних автобусів виконували систематичні рейси по евакуації населення з міст Маріуполь, Мангуш, Бердянськ, Мелітополь та ін. до міста Запоріжжя. Також, муніципальні автобуси задіяні як пункти обігріву для мешканців, будівлі яких зазнали руйнувань від ворожих ракетних атак. Наразі, готові до виїзду автобуси систематично використовуються за дорученнями як Запорізької обласної адміністрації, так і міської влади для потреб оборони, Збройних сил, евакуації тощо. Як приклад - розпорядження голови обласної державної адміністрації №205 від 29.04.22р.; Доручення Управління з питань транспортного забезпечення ЗМР від 19.10.22 № 97/д та від 20.10.22 № 98/д. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 08.06.22 № 210 підприємство «Запоріжелектротранс» зобов`язано продовжувати здійснювати безоплатні перевезення всіх пасажирів міським електричним транспортом та тримати в резерві 70 автобусів (на випадок евакуації та/або за вимогою представників Збройних Сил України, Запорізької обласної військової адміністрації). Пунктом 14.3. цього рішення дозволено поступове відновлення обслуговування міських автобусних маршрутів загального користування відповідно до раніше укладених договорів, рухомим складом, що не задіяні для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану. На підставі п. 4.1 наказу по підприємству «Запоріжелектротранс» від 13.06.22 № 90 відновлено з 14.06.22 автобусний маршрут № 39 з випуском лише 10 одиниць автобусів. Джерелом оплати платежів за договорами є власні доходи підприємства «Запоріжелектротранс», які на теперішній час підприємство не отримує в повному обсязі у зв`язку з вищенаведеним, що в свою чергу є причино-наслідковим зв`язком невиконання підприємством «Запоріжелектротранс» зобов`язання по сплаті заборгованості за Договором. На даний час діяльність відповідача є збитковою, а отже такою, що не може в повному обсязі покривати витрати підприємства та належним чином виконувати фінансові зобов`язання. Збитковість відповідача - підприємства «Запоріжелектротранс» підтверджується Звітом про фінансові результати підприємства «Запоріжелектротранс» за І півріччя 2022 року, в якому в останній графі «Чистий фінансовий результат» розділу І «Фінансові результати» зазначена відсутність прибутку та визначений чистий збиток в розмірі 2 605 тис. грн.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення в частині стягнення суми основного боргу строком на 6 місяців та надані в обґрунтування клопотання докази, суд дійшов висновку про наступне.

Судом враховано, що відповідно до ст. 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із нормами ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (ч. 1). Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5).

Відповідно до п. 7. 1. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Згідно п. 7.2 наведеної вище постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених відповідною статтею ГПК України не вимагається. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Обов`язковою умовою надання розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до вимог ст. 74 ГПК України. При цьому, рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника. А для юридичних осіб суд зобов`язаний врахувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з засад судочинства є змагальність.

Статтею 13 ГПК України унормовано такий принцип господарського судочинства, як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року …

Рішенням Ради суддів України від 24.02.22 № 9, з урахуванням положень ст. 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність,недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Рішенням Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України:

- засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року … відповідно до Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні;

- підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.22 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи ін. зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи ін. нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Розглянувши заяву, проаналізувавши надані представником відповідача докази та письмові пояснення, враховуючи відсутність з боку позивача заперечень чи пояснень щодо клопотання про розстрочення виконання рішення, судом прийнято до уваги, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру». А у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує (може порушити) основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги доводи представника відповідача, реалії сьогодення, підтверджену відповідними доказами збитковість підприємства відповідача, а також враховуючи пропорційність інтересів позивача та відповідача у даній справі, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, а саме: розстрочити виконання даного рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 72 340,00 грн. строком на 3 місяці зі сплатою суми заборгованості рівними частинами щомісячно по 24 113,33 грн. в перші два місяці та 24 113,34 грн. в третій місяць.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 11 951,05 грн., 3% річних у сумі 1 652,93 грн. та інфляційні втрати у сумі 11 676,23 грн.

Факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг матеріалами справи доведено.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Натомість, позивачем дні оплати включено до періодів нарахування.

Відповідно до п.5.7 у випадку порушення Замовником строків оплати наданих послуг, Замовник сплачую на письмову вимогу Виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки оплати.

Перевіривши за допомогою ІПС «Законодавство» правильність нарахування пені та періоди нарахування, судом встановлено, що позивачем помилково включено до періодів нарахування дні, в які відповідачем здійснювалася оплата заборгованості. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 1 615,03 грн. за загальний період з 01.02.22 по 23.02.22.

При цьому, судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що початок строку виконання зобов`язання є 03.01.22 день підписання акту надання послуг, оскільки доказів підписання акту саме 03.01.22 відповідачем не надано.

Що стосується нарахування пені позивачем з 24.02.22 суд зазначає наступне.

Згідно п.7.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (війна тощо).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року … (який триває станом на час прийняття процесуального рішення в цій справі по суті спору).

Рішенням Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України:

- засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року … відповідно до Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні;

- підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.22 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи ін. зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи ін. нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Враховуючи, що введення на території України з 24.02.22 воєнного стану, який на теперішній час (станом на дату прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору) не припинено (продовжено на підставі відповідних Указів Президента України), є загальновідомим фактом, а також те, що зазначені форс-мажорні обставини підтверджено відповідним рішенням ТПП України, суд вважає, що в даному випадку з урахуванням умов п. 7.1.. договору, є безпідставним нарахування пені з 24.02.22, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 9 770,86 грн. задоволенню не підлягають.

При цьому, судом не вбачається підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання у вигляді пені у сумі 1 615,03 грн., оскільки така пеня нарахована за період до настання форс-мажорних обставин.

За викладених обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.17 у справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України зазначив, що ст. 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09.11.16 у справі № 3-1195гс16.

14.01.20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши за допомогою бази даних «Законодавство» перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних збитків та періоди їх нарахування, судом встановлено, що стягненню підлягає 3% річних у сумі 1 568,17 грн. та інфляційні збитки у розмірі 11 676,23 грн. При цьому, судом враховано, що до періодів нарахування 3% річних позивачем також помилково включено дні здійснення відповідачем оплат.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що стягнення відсотків річних та інфляційних втрат не є відповідальністю за неналежне виконання грошового зобов`язання, а є способом захисту його майнового права та інтересу позивача, відповідно норми Господарського кодексу України щодо зменшення розміру штрафних санкцій або ж звільнення від такої відповідальності не можуть бути застосовані до вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При цьому, не підлягає задоволенню клопотання відповідача про повернення позивачеві 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України, оскільки умовами зазначеної статті передбачено повернення позивачеві 50% сплаченого судового збору за умови повного визнання відповідачем позовних вимог. В даному випадку, відповідачем позов визнається частково, що унеможливлює застосування приписів ст. 130 ГПК України.

Стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому, ч. 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат (витрат на надання правової допомоги) 3500,00 грн., яка визначається за складання позовної заяви до господарського суду та юридичний супровід справи в суді № інстанції.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, у т.ч., належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Частинами 1 і 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано:

- копію Договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) від 29.09.22, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Черкашина» з Додатком №1 до договору;

- ордер серії АР №1087845 від 05.10.22;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001065 від 28.04.15;

- копію платіжного доручення №2493 від 03.10.22 на суму 3500,00 грн.

Відповідно до п. 1 Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) від 29.09.22, винагорода за складання, подання позовної заяви до господарського суду та юридичний супровід справи у суді 1 інстанції щодо стягнення в судовому порядку з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» заборгованості та штрафних санкцій за надані послуги за договором №435 від 01.11.21 становить 3 500,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи вказані вище докази на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вже зазначалося, винагорода за надання адвокатом правових послуг становить 3500,00 грн., які позивачем оплачені, що підтверджується копією платіжного доручення № 2493 від 03.10.22.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких входить витрати на правову допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги в даній справі задоволені частково, на загальну суму 87 199,43 грн.

Відповідно, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача, становить 3 126,38 грн.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а, натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У даному випадку, з огляду на ступінь складності даної справи (стягнення заборгованості за надані послуги лише по 1-му акту виконаних робіт), заявлена до стягнення сума винагороди не має характеру необхідної, не є обґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача в повному обсязі становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципами розумності та справедливості. А тому, зазначена сума підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу адвоката до 1500 грн. суд вважає, що обґрунтованою та такою, що відповідає зазначеним вище критеріям, є сума винагороди в розмірі 1500,00 грн., яка в даному випадку і підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕСТ СЕРВІС ТРАНС (69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6, кв. 126, ) 72 340 (сімдесят дві тисячі триста сорок) грн. 00 коп. основного боргу, пеню у сумі 1 615 (одна тисяча шістсот п`ятнадцять) грн. 03 коп., 3% річних у сумі 1 568 (одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн. 17 коп., інфляційні втрати у сумі 11 676 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 23 коп., 2 216 (дві тисячі двісті шістнадцять) грн. 16 коп. судового збору та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.22 у справі №908/2035/22 в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 72 340,00 грн. строком на 3 (три) місяці зі сплатою суми заборгованості рівними частинами щомісячно: по 24 113,33 грн. в перші два місяці та 24 113,34 грн. в третій місяць.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 28.12.2022.

Суддя В.Л. Корсун