Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши матеріали
заяви відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу
за позовом гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про визнання договору поруки недійсним
Представники сторін:
від позивача: не з`явився.
від відповідача: не з`явився.
від третьої особи: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Гр-н ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про визнання недійсним договору поруки, укладеного 07.04.2010 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація Агросинтез", правонаступником якого є відповідач та Приватним підприємством "Рамс Агро" (третя особа).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір поруки від 07.04.2010 року не містить всіх істотних умов правочину, обов`язкових для договорів поруки, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі № 910/16111/21 в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Так, через відділ діловодства суду 05.10.2022 року від відповідача надійшла заява №01-5/10 від 01.12.2022 року, в якій останній просить покласти на позивача гр. ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ст. 123, 126, 124, 129, 244 ГПК України та стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в межах судової справи №910/16111/21 за позовом гр. ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про визнання недійсним договору поруки б/н від 07.04.2010 року, у розмірі 19 400,00 грн. згідно договору №22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.11.2021 року, розгляд заяви здійснити за відсутності представника відповідача. Заява разом з доказами на підтвердження понесених витрат та доказами направлення її копії позивачу та третій особі судом долучена до матеріалів справи.

Відповідно до вимог статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судове рішення у справі № 910/16111/21 ухвалено судом в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні за участі учасників справи та під час винесення рішення від 17.11.2022 року питання про відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу не вирішувалось, судом здійснюється розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/16111/21 в судовому засіданні за участю представників сторін.

Отже, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2022 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення було прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 17.11.2022 року.

В судове засідання з розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення 17.11.2022 року позивач особисто та/або його уповноважений представник, а також представники відповідача та третьої особи не з`явились.

Згідно частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд вказаної заяви, судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 18.10.2022 року була направлена рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адреси місця реєстрації позивача згідно паспортних даних, а саме: АДРЕСА_1 та місцезнаходження третьої особи: 49022, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Маршала Малиновського, будинок 130, яка співпадає з місцезнаходженням третьої особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, докази вручення позивачу та третій особі ухвали суду від 18.10.2023 року станом на час проведення судового засідання 17.11.2022 року в матеріалах справи відсутні.

Судом здійснено запити з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень на адреси позивача та третьої особи №№771, 780, в яких зазначено, що станом на 03.11.2022 року та 02.11.2022 року поштові відправлення «у точці видачі доставки» та «не вручено під час доставки».

Також додатково про дату, час і місце розгляду даної заяви позивача та відповідача було повідомлено шляхом надсилання судом засобами електронного зв`язку на електронні адреси учасників справи, зазначені в матеріалах справи, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно, копії ухвали суду від 18.10.2023 року про призначення судового засідання у справі № 910/16111/21, факт отримання яких 19.10.2022 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронних листів до електронних скриньок.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місце реєстрації/місцезнаходження позивача та третьої особи матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що позивач та третя особа не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про призначення заяви до розгляду у справі № 910/16111/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження позивача та третьої особи та повідомлення їх про розгляд справи судом.

Про поважні причини неявки в судове засідання 17.11.2022 року позивача особисто та/або його представника та представника третьої особи суд не повідомлено.

Судом встановлено, що через канцелярію суду від позивача 16.11.2022 року надійшли пояснення б/н б/д на заяву про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких останній вважає заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про ухвалення додаткового рішення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на неотримання копії вказаної заяви, а також не співмірність і завищення заявлених до стягнення витрат, у зв`язку з чим просить суд заяву відповідача залишити без задоволення. Клопотання разом з доказами надсилання його на електронну адресу відповідача судом долучені до матеріалів справи.

Будь - яких інших заяв та клопотань, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 17.11.2022 року суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення додаткового рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень на пояснення позивача на заяву про покладення витрат на професійну правничу допомогу, від третьої особи не надходило пояснень щодо заяви та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, оскільки учасники справи не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, позивач особисто та/або його представник та представники відповідача та третьої особи не прибули в судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а також враховуючи клопотання відповідача про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі представника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», суд здійснював розгляд заяви 17.11.2022 року виключно за наявними матеріалами за відсутності позивача особисто та/або його представника та представників відповідача (заявника) і третьої особи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтями 129, 130 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини першої, другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що відповідачем 26.11.2021 року через канцелярію суду у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України подано заяву-повідомлення №24-2/11 від 24.11.2021 року про понесення ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судових витрат у справі № 910/16111/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" про визнання недійсним договору поруки б/н від 07.04.2010 року.

При цьому, зважаючи на дату ухвалення рішення у даній справі № 910/16111/21 - 03.08.2022 року, звернення відповідача до суду 21.11.2021 року (згідно відмітки про реєстрацію вхідної кореспонденції суду) із заявою №24-2/11 від 24.11.2021 року здійснене з дотриманням встановлених господарським процесуальним законодавством строків.

В свою чергу, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, позивач у поданих 16.11.2022 року поясненнях заперечує щодо розміру заявлених відповідачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19400,00 грн., посилаючись на те, що заявлений розмір витрат є завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (статті 16, 126 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За приписами п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами частиною 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в порядку статті 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що відповідачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копії Договору № 22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.11.2021 року, Акту прийому - передачі документів від 22.11.2021 року, Акту здачі - приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.09.2022 року.

Поряд з цим, до матеріалів позовної заяви відповідачем додано копії довіреностей б/н від 12.08.2021 року та від 24.08.2022 року, виданих ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» адвокату Грищенко О.М. на представництво інтересів відповідача, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Грищенка Олександра Миколайовича № 3888 від 29.10.2009 року.

Наразі, як підтверджується матеріалами справи, представництво інтересів ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» під час розгляду справи № 910/16111/21 здійснювалось адвокатом Грищенко О.М., яким було підготовлено, підписано і подано від імені відповідача клопотання № 24-1/11 від 24.11.2021 року про залучення співвідповідачів, відзив № 24-3/11 від 24.11.2021 року, заяву № 24-2/11 від 24.11.2021 року про понесення ТОВ «Компанія «Ніко - Тайс» судових витрат, клопотання № 24-4/11 від 24.11.2021 року про витребування документів для огляду, пояснення № 08-1/01 від 08.01.2022 року, а також заяву № 01-5/10 від 01.10.2022 року про покладення на позивача судових витрат на професій2ну правничу допомогу.

За твердженням відповідача, загальна сума понесених ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/16111/21 склала 19400,00 грн.

Так, як встановлено судом, 22 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко - Тайс» (відповідач у справі, замовник за договором) та адвокатом Грищенко Олександром Миколайовичем (виконавець за договором) укладено Договір № 22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником, ОСОБА_1 та ПП «РАМС АГРО», котрі виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07 квітня 2010 року та договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року, а також із підстав, змісту та сутності, викладеному в позовній заяві ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про визнання недійсним договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року, консультації з питань дії та застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до Господарського суду міста Києва відповідного обґрунтованого відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про визнання недійсним договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року, та відповідних клопотань/пояснень/заперечень у справі №910/16111/21 за вказаним позовом із врахуванням норм та положень ГПК України, представництві інтересів замовника (за об`єктивної можливості) в Господарському суді міста Києва під час розгляду судової справи №910/16111/21, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за даним договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору сторони погодили, що відповідний перелік видів правової допомоги (послуг) згідно умов даного Договору, є не остаточний, та може бути сторонами відповідно збільшено на власний розсуд та за необхідності. Повний та остаточний перелік виконаних робіт та наданих послуг за відповідний період їх виконання/здійснення визначається в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання правової допомоги у відповідності до умов даного Договору.

Згідно 3.1 Договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим Договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг виходячи із того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 900.00 грн. (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів у відповідності до пункту 1.1. Договору). При цьому сторонами враховано як середній розмір вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, котрі пропонуються радами Адвокатів відповідного регіону.

Окремо сторони дійшли згоди, що вартість послуг та роботи виконавця, зокрема, та не обмежуючись, становить:

- ознайомлення з матеріалами справи, отриманими в суді відповідної судової інстанції - 1 000,00 грн.;

- судові засідання -1 800,00./судове засідання у суді відповідної інстанції;

- побудова правової позиції, аналіз судової практики, вивчення первинної документації, складання документів, надсилання їх та документів до них сторонам та до суду, інші види правової допомоги у межах судового розгляду справи - із розрахунку 900,00 грн./год.;

- витрати (квитки, добові тощо) - згідно підтверджуючих документів.

Замовник повинен здійснити сплату грошових коштів (виконання грошового зобов`язання) наступним чином: 100% вартості наданих послуг та/або виконаних робіт та наданих послуг, оплачуються протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення/прийняття судового рішення суду за результатами завершення розгляду судом справи №910/16111/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про визнання недійсним договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року (п.3.2 Договору).

Так, на виконання умов Договору сторонами було погоджено та підписано Акт прийому - передачі документів від 22.11.2021 року для виконання умов даного Договору, а також Акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.09.2022 року, згідно змісту якого за період із 22 листопада 2021 року по 29 вересня 2022 року виконавець передає, а замовник приймає наступні виконанні роботи та надані послуги:

- зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи №910/16111/21 - 1 година; ознайомлення із змістом та сутністю позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про визнання недійсним договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року в межах судової справи №910/16111/21 -1 година;

- процесуально-правовий супровід, належне процесуальне розроблення, підготовка тексту відзиву/заперечення ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на позовні вимоги у справі

№910/16111/21 та наповнення її правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань відзиву/заперечення на позовні вимоги, організація, підготування та проведення робіт/послуг щодо направлення на вимогу норм ГПК України на адреси всіх учасників спору власних процесуальних документів в межах справи №910/16111/21 - 6 годин;

- організація, підготування та проведення процесуальної роботи по підготовці матеріалів, документів, доказів та інших обґрунтувань, пояснень, клопотань тощо, в межах справи № 910/16111/21, подані до суду протягом 24.11.2021 року - 03.08.2022 року - 3 години;

- за участь у судовому засіданні, котре відбулось 15.12.2021 року у справі №910/16111/21 із врахуванням витрат часу на очікування початку судового засідання, його тривалості, а також надання пояснення, підтримання процесуальної та правової позиції, тощо - 1 800,00 грн.;

- витрати часу на прибуття до суду для участі у судовому засіданні, котре відбулось 15 грудня 2021 року у справі №910/16111/21 - 1 година;

- додаткова оплата (гонорар) адвоката на підставі пункту 3.8 Договору у зв`язку із прийняттям позитивного для замовника судового рішення у справі №910/16111/21 - відмовлення у задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про визнання недійсним договору поруки б/н від 07 квітня 2010 року - 6 800,00 грн.

Загальна вартість вказаних послуг згідно зазначеного Акту склала 19 400,00 грн.

Згідно п. 2.1 Акту сторонами погоджено на підставі пункту 3.1, 3.8 Договору №22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22 листопада 2021 року, що вартість однієї години правової допомоги/роботи складає 900,00 гривень, кількість годин - 12, вартість участі в одному судовому засіданні - 1 800,00 грн., додаткова оплата (гонорар «успіху») становить - 6 800,00 грн.

Наведений Акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.09.2022 року підписаний повноважними представниками обох сторін Договору без зауважень щодо вартості, строків та якості послуг про надання правничої допомоги.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що в процесі розгляду справи № 910/16111/21 в Господарському суді міста Києва інтереси відповідача представляв адвокат Грищенко О.М. на підставі Договору № 22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.11.2021 року та довіреностей б/н від 12.08.2021 року та від 24.08.2022 року, виданих ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», який подавав заяви та документи у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 ч. 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, в поданих 16.11.2022 року поясненнях позивачем викладені заперечення проти заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на їх неспівмірність з предметом спору та необхідним обсяг роботи адвоката, а також наголошувалось на попередній участі адвоката Грищенко О.М. в якості представника ТОВ «Компанія «Ніко - Тайс» у справі № 752/22953/20 з аналогічним позовом про визнання договору поруки недійсним.

Так, виходячи з наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані відповідачем документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих відповідачем доказів, в тому числі здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.09.2022 року на суму 19400,00 грн. суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Зокрема, суд зазначає про включення до складу наданих адвокатом послуг із зустрічі з замовником, ознайомлення зі змістом позовних вимог ОСОБА_1, з`ясування обставин справи № 910/16111/21, які, на переконання суду, не можуть бути виділені в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинаються послугами підготовки та подання до суду документів у даній справі. При цьому надання консультацій в межах справи, здійснення аналізу та дослідження документів, здійснення пошуку та аналізу можливої зміни судової практики у справах фактично мають результатом створення єдиного процесуального документу - відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, на переконання суду, комплекс цих робіт має за мету один результат - юридичну послугу з підготовки і написання відзиву на позовну заяву.

Також судом враховано той факт, що до моменту звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва Голосіївським районним судом м. Києва розглядалась справа № 752/22953/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «Ніко - Тайс» про визнання недійсним договору поруки від 07.04.2010 року, тобто аналогічна справа, провадження у якій ухвалою суду від 13.04.2021 року було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а також судом приймається до уваги наявність рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року у справі № 904/4058/19, залишеного без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 року.

Відтак, обставини справи, докази, які мають надаватись суду на підтвердження позовних вимог, та правова позиція сторін не змінились.

Наразі, з урахуванням предмету позову та фактичних обставин, наявних у справі пояснень на підтвердження правових позицій сторін, які не зазнали змін, а також змісту підготованих адвокатом документів суд доходить висновку про те, що розмір понесених відповідачем витрат у сумі 19400,00 грн. на професійну правничу допомогу в частині наданих адвокатом послуг при підготовці та складанні документів у даній справі № 910/16111/21 значно завищено, та відповідно, завищено вартість таких послуг правничої допомоги.

Окрім цього судом критично оцінюється зміст наданих представником відповідача 11.01.2022 року пояснень на відповідь на відзив, які за своїх змістом частково дублюють відзив на позовну заяву у справі.

Суд також додатково враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

При цьому згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, як свідчать матеріали справи, до складу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з позивача, включені витрати на представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 15.12.2021 року у Господарському суді м. Києва - загальною вартістю 1800,00 грн. з урахуванням втрат часу - 1 годин, в той час як відповідно до протоколу підготовчого судового засідання від 15.12.2021 року, тривалість останнього за участю адвоката Грищенко О.М. становила 14 хвил.

Додатково судом враховано зміст поданих адвокатом процесуальних заяв та клопотань, зокрема, факт подання до суду 26.11.2021 року із заявою № 24-1/11 від 24.11.2021 року про залучення співвідповідачів та відмову в задоволенні такого клопотання судом, звернення з яким від імені відповідача як сторони спору суперечить приписам чинного господарського процесуального законодавства, позаяк ст. 48 ГПК України передбачене виключне право саме позивача на вчинення таких дій за його клопотанням щодо залучення до участі співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем, а також відмову судом в задоволенні поданого представником відповідача клопотання згідно ст. 81 ГПК України про витребування оригіналів документів, що в сукупності розцінюється судом як свідчення недостатньо ґрунтовної підготовки адвоката до надання правової допомоги у справі клієнту та професійної кваліфікації першого відповідно.

Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником відповідача докази, в т.ч. Акту здачі - приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.09.2022 року, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, суд приходить до висновку, що зменшення розміру витрат відповідача до 5400,00 грн. (900 грн./год.*6) від попередньо заявленої суми 19400,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності. Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду про зменшення витрат, заява відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 5400,00 грн.

В свою чергу, викладені в клопотанні позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги доводи щодо ненадання відповідачем відповідного попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат разом із першою заявою по суті спору згідно ч.ч.1, 2 ст. 124 ГПК України не можуть бути розцінені судом в якості підстав для відмови у відшкодування витрат відповідача на правову допомогу, зважаючи на залишення вирішення даного питання приписами ГПК на розсуд суду, приймаючи до уваги зазначення у поясненнях ОСББ № 1 від 22.02.2022 року про вирішення судових витрат, заяву № 1 від 02.11.2022 року подану згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України та наявний в матеріалах справи відзив № 2 від 13.01.2021 року на позовну заяву, за змістом якого попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу складає 15 500,00 грн.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України), покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 відмовлено повністю, з одночасним покладенням на позивача понесених відповідачем витрат по сплаті судового збору, за висновками суду, наявні підстави для часткового задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог статей 221, 244 ГПК України у вказаній сумі 5400,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/16111/21 задовольнити частково.

2. Стягнути з гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (просп. Академіка Глушкова 40, оф. 315, м. Київ, 03187, ) 5400,00 грн. (п`ять тисяч чотириста грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відповідача відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 27 квітня 2023 року.

Суддя А.М.Селівон