ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1333/22

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянувши у попередньому засіданні

заяву Акціонерного товариства «Альфа-банк»

про визнання грошових вимог у справі

про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Учасники справи у попереднє засідання не з`явились

УСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 26.09.2022, зокрема: відкрито провадження у справі №911/1333/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , боржник); введено процедуру реструктуризації боргів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс); призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №1732 від 11.11.2015); постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника; призначено попереднє засідання на 21.11.2022 та вирішено інші процесуальні питання у справі.

У свою чергу, за змістом ч. 6 ст. 119 Кодексу офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Так, абз. 1 ч. 9 ст. 39 Кодексу встановлено, що з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

На виконання зазначеного положення, 26.09.2022 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», здійснив офіційне оприлюднення відповідного оголошення, номер публікації якого 69297.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, зокрема, ст.45 Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, граничною датою пред`явлення грошових вимог є 26.10.2022 (включно).

1.1. 13.10.2022 засобами поштового зв`язку до суду звернулось Акціонерне товариство «Альфа-банк» (далі АТ «Альфа-банк», заявник) із заявою б/н від 13.10.2022 (вх. №14591/22 від 18.10.2022) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 22 030 360,82рн. Заяву обґрунтовує тим, що боржник не виконав належним чином свої грошові зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 наявна перед заявником заборгованість: за кредитором у розмірі 250 335,78дол США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2022 становить 9 154 429,00грн; за відсотками у розмірі 352 103,49долш США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2022 становить 12 875 931,81грн (нараховані у період з 11.02.2008 по 19.06.2019). На підтвердження своїх вимог заявником надано суду копії: договору про надання відновлювальної кредитної лінії №380/349/07-Пі від 13.04.2007; іпотечного договору №04/І-200 від 13.04.2007; розрахунок заборгованості; постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16.04.2013.

Ухвалою суду від 11.11.2022, зокрема, вищевказану заяву призначено до розгляду у попереднє засідання на 21.11.2022.

1.2. На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу:

керуючий реструктуризацією надав повідомлення про розгляд вимог АТ «Альфа-банк» №02-104/22 від 19.10.2022 (вх. №15061/22), в якому зазначив, що визнає вимоги заявника у повному обсязі (т. 3 а.с. 58);

боржник надав заперечення на заяву АТ «Альфа-банк» б/н від 01.12.2022 (вх. №17873/22), в яких зазначив , що: останній черговий платіж по кредитному зобов`язанню здійснив у 2008 році; умови відповідного договору в частині строку його дії було змінено внаслідок дострокової вимоги заявника до боржника щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим термін внесення останнього щомісячного платежу сплинув у 2009 році; після пред`явлення відповідної вимоги АТ «Альфа-банк» втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, боржником подано суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 3 а.с. 66-69).

1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України.

На підставі ст. 216 ГПК України попереднє засідання відкладалось до 12.12.2022, про що судом постановлено відповідну протокольну ухвалу від 21.11.2022.

У попереднє засідання представник боржника та керуючий реструктуризацією не з`явились, проте, 12.12.2022 через канцелярію суду подали клопотання (вх. №№18155/22; 18156/22) про проведення засідання без їх участі, які суд на підставі ст. 42 ГПК України визнав за можливе задовольнити.

Разом із цим, до суду також не з`явився представник АТ «Альфа-банк», про причини неявки суд не повідомив, про час та місце попереднього засідання інформувався належним чином та своєчасно. Водночас, явка представника обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України суд вбачає за можливе провести попереднє засідання без його участі.

1.4. Так, відповідно до ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18, від 05.08.2021 у справі №907/491/17; від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 122 Кодексу, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, розглянувши заяву АТ «Альфа-банк» з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, судом встановлено наступне.

2. Так, 13.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк»; кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/349/07-Пі (далі Кредитний договір) відповідно до п. 1.1 якого, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання (т. 3 а.с. 9-13).

Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього договору встановлюється в розмірі 290 000,00дол США та який буде змінюватись на умовах передбачених п. 1.1.2 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,25% річних, а також комісій в розмірі та в порядку, визначених цим договором (пп. 1.1.1 п. 1.1 Кредитного договору).

Кінцевий термін до якого має бути повністю повернена заборгованість за кредитом 12.04.2017 (включно) або достроково, у випадках, передбачених цим договором, та /або договорами, які забезпечують (забезпечуватимуть) виконання зобов`язань за цим договором, та/або чинним законодавством України (пп. 1.1.3 п. 1.1 Кредитного договору).

За змістом п. 1.3 Кредитного договору, зокрема, в якості забезпечення виконання позичальником своїх обов`язків перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитором, комісій, можливих пені та штрафів, відшкодування витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отримання виконання за цим договором, а також відшкодування збитків кредитора, завданих порушенням позичальником умов цього договору, кредитор в день укладення цього договору укладає із ОСОБА_2 та за його рахунок іпотечний договорів.

У п. 2.5 Кредитного договору сторони домовились, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється до 10-го числа (включно) місяця, наступного за тим, в якому позичальник користувався кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення.

Згідно пп. 3.2.5 п. 3.2 Кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника повернення в повному обсязі заборгованості за цим договором (строкової та простроченої) та погашення вимог кредитора, що випливають з цього договору, у разі невиконання позичальником вимог п. 3.2.1 цього договору, протягом 3-х робочих днів з моменту отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Відповідно до пп. 3.3.4, 3.3.5 п. 3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язаний: сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та комісії в порядку, визначеному цим договором; своєчасно та в повному обсязі повертати кредит в порядку визначеному п. 1.1 цього договору.

У випадку невиконання позичальником зобов`язань визначених п.п. 3.3.4, 3.3.5 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів підряд, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору (п. 4.4 Кредитного договору).

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.3 Кредитного договору).

2.1. У цей же день, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк»; іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір (з майновим поручителем) №04/І-200 (далі Іпотечний договір) відповідно до п. 1.1 якого, зокрема, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, яким є земельна ділянка загальною площею 2,3987га (кадастровий номер :06:016:0066, цільове призначення земельної ділянки для будівництва жилого будинку, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Великі Дмитровичі, у якості забезпечення виконання:

ОСОБА_1 усіх зобов`язань за Кредитним договором (далі за текстом обидва зобов`язання основне зобов`язання);

ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед Іпотекодержателем за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №380/350/07-Пі від 13.04.2007.

Вартість предмета іпотеки, відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного оцінювачем ТОВ «Будфінанс-консалт» А.О. Павлюкевичем 05.03.2007 становить 7 268 060,00грн (п. 1.3 Іпотечного договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору іпотекодержатель має право: у разі порушення основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі, якщо сума, одержана ввід реалізації предмета іпотеки не покриває усіх вимог іпотеко держателя, забезпечених іпотекою, він має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку, встановленому законом.

Після передачі/продажу предмета іпотеки, як в цілому так і будь-якої її частини, у випадках передбачених будь-яким з п.п. 4.5.3, 4.5.4 цього договору, основне зобов`язання припиняється в сумі вартості предмета іпотеки чи відповідної її частини, яка перейшла у власність іпотекодержателя або в сумі отриманій від продажу предмета іпотеки чи відповідної її частини (п. 4.8 Іпотечного договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання (п. 6.3 Іпотечного договору).

У свою чергу, із змісту Іпотечного договору вбачається, що останній посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований у відповідному реєстрі за №1368 (т. 3 а.с. 20).

2.2. 13.03.2009 кредитор звернувся до позичальника із вимогою №629-14/16, в якій зазначив, що в останнього наявна прострочена заборгованість за Кредитним договором у розмірі: 15 926,78дол США по кредиту; 13 781,56дол США по процентам, а також 10 405,81дол США пеня за прострочку платежів. Зазначену заборгованість Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» просив повернути до 10.04.2009 та повідомив, що у разі невиконання зазначеної вимоги, стягнення буде звернено на заставне майно, а справу передано до судових органів (т. 3 а.с. 71).

2.3. 16.04.2013 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Малежик І.М., у зв`язку із реалізацією предмета іпотеки за Іпотечним договором на суму 797 060,64грн винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як вказав АТ «Альфа-банк» у своїй заяві, відповідна сума коштів була пропорційно розподілена за зобов`язаннями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та як наслідок спрямована на погашення заборгованості боржника за процентами. Доказів, які б спростовували зазначені обставини учасниками справи суду надано не було.

2.4. 28.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазовоною О.М. вчинено виконавчий напис №13779 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», заборгованості за Кредитним договором за період з 01.02.2018 по 01.02.2021, а саме: 250 335,78дол США прострочена заборгованість за сумою кредиту; 352 986,25дол США прострочена заборгованість за процентами та комісіями. Загальна сума заборгованості яка підлягає стягненню становить 603 322,03дол США (т. 1 а.с. 9).

На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову №67448114 від 09.11.2021 про відкриття виконавчого провадження.

2.5. Інших доказів, у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, на підтвердження тих чи інших обставин, ані заявником, ані іншими учасниками справи суду надано не було.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

3.1. Як зазначив АТ «Альфа-банк» та вказане не заперечується боржником, на умовах Кредитного договору останньому було надано кредит в максимальному розмірі 290 000,00дол США.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, із змісту п. 1.1 Кредитного договору вбачається, що боржник зобов`язаний був здійснювати повернення кредиту окремими частинами до 11-го числа кожного місяця. При цьому, останній платіж повинен бути внесений у строк до 12.04.2017.

Як зазначив АТ «Альфа-банк» у своїй заяві, ОСОБА_1 здійснювалося повернення кредитних коштів у період з 14.05.2007 по 10.10.2008 на загальну суму 39 664,22дол США. Указана обставина також не заперечується самим боржником. З наведеного слідує, що боржником допущено прострочення чергових платежів, графік внесення яких установлений п. 1.1 Кредитного договору. Зазначені обставини з урахуванням п.4.4 Кредитного договору є підставою для зміни строку повернення кредиту, а саме, замість «до 12.04.2017» на « 08.01.2009».

Крім того, як встановлено судом, заявник у березні 2009 року звернувся до боржника із вимогою про дострокове повернення кредиту у строк до 10.04.2009. Проте, ОСОБА_1 ані у строк передбачений Кредитним договором, ані у строк встановлений кредитором кредитні кошти АТ «Альфа-банк» не повернув, що свідчить про порушення боржником своїх договірних зобов`язань.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у боржника простроченої суми заборгованості перед заявником у розмірі 250 335,78дол США.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 45 Кодексу склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Так, згідно інформації, яка розміщена на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=13.10.2022&period=daily), офіційний курс долара США, станом на 13.10.2022 (день звернення заявника до суду), становить: 1дол США - 36,5686 грн.

Отже, заборгованість боржника перед АТ «Альфа-банк», станом на 13.10.2022, у гривневому еквіваленті становить 9 154 429,00грн.

3.2. Крім того, заявником нараховані боржнику відсотки за користування кредитними коштами у період з 11.02.2008 по 19.06.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Так, у п. 1.1 Кредитного договору передбачено, що боржник зобов`язаний сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,25%. Кінцевий строк сплати процентів до 12.04.2017.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокової сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, боржник допустив прострочення чергових платежів, у зв`язку із чим заявник вправі вимагати спати відсотків за користування кредитними коштами у відповідному розмірі.

У своїй заяві АТ «Альфа-банк» зазначив про те, що у боржника наявна заборгованість зі сплати відсотків за відповідній період у сумі 352 103,49дол США (що станом на 13.10.2022 еквівалентно 12 875 931,81грн). Будь-яких заперечень щодо розміру нарахованих кредитором відсотків боржником не висловлювалось.

Водночас, судом береться до уваги правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, яка полягає у тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. Водночас, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив термін повернення кредиту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №905/86/15).

Таким чином, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст.625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №909/82/16, від 25.05.2020 у справі №924/1226/18, від 02.06.2020 у справі №911/1774/15, від 22.02.2022 у справі №920/1357/20).

Так, проаналізувавши умови Кредитного договору, судом встановлено, що останній не містить у собі положень щодо наявності у заявника права здійснювати нарахування процентів за користування кредитними коштами після пред`явлення відповідної вимоги до боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з моменту звернення АТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів у березні 2009 року, заявник втратив право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за користування боржником кредитом у період з 14.03.2009 по 19.06.2019.

4. Водночас, боржником заявлено суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

У свою чергу, кредитор самостійно обирає спосіб захисту порушеного права. Звернення конкурсного кредитора із заявою з грошовими вимогами до боржника у справі про неплатоспроможність є одним із таких способів.

Водночас, можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, зокрема, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абз. 5 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012).

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Частиною 1 ст. 223 ГК України визначено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов`язаннях, визначені у главі 19 ЦК України.

Так, позовна давність відповідно до ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09).

Позовна давність характеризується наявністю предмета, на який вона спрямовує свою дію. Ним є матеріально-правова вимога особи про захист права або інтересу.

Пред`явлення позову як форми захисту суб`єктивного права є одним з етапів здійснення матеріального права. Втім, хоча позовна форма захисту цивільних прав є основною формою їх захисту в суді і в ЦК України йдеться саме про позовну давність, проте встановлені законом строки застосовуються і до цивільно-правових вимог, які не оформляються у вигляді позову, зокрема у справах про неплатоспроможність.

Підтвердженням такого висновку слугує тлумачення змісту ст. 256 «Поняття позовної давності» ЦК України, яке свідчить, що позовна давність як правова категорія є наданим особі строком для реалізації звернення до суду за захистом права, яке порушується, оспорюється або не визнається.

Під захистом прав розуміється сукупність дозволених законом певних дій, прийомів, способів, що використовуються особою, право якої порушено або може бути порушено чи оспорюється, з метою відновлення порушеного (оспорюваного) права, припинення правопорушення чи запобігання вчиненню правопорушення та відшкодування спричиненої шкоди.

Утім, суд зазначає, що Кодекс не встановлює спеціальних норм, які регулюють застосування позовної давності у справах про банкрутство, в тому числі її застосування при розгляді кредиторських вимог до боржника. Таких норм не містить і ГК України.

Водночас, ч. 6 ст. 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника» (чинного Кодексу).

Так, провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність) є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з преамбулою Кодексу останній встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Як зазначалось вище, за змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У свою чергу, ЦК України як основний акт цивільного законодавства не містить вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Водночас оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, вона може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій ст.1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст. 3 ГК України).

У справі, що розглядається, заявник звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом подання заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про його неплатоспроможність.

Тобто, АТ «Альфа-банк» звернувся до суду в розумінні ст. 16 ЦК України з вимогою про захист свого майнового права та інтересу.

За таких умов положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його неплатоспроможність.

Ураховуючи наведене, у справі про неплатоспроможність при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» ЦК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування відповідних положень ЦК України викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15).

Так, згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У свою чергу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Водночас, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність встановлюється порушене право або охоронюваний законом інтерес особи, за захистом якого та звернулася до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові (у даному випадку заяві про визнання грошових вимог) з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених поважних причин її пропущення.

Так, у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №910/12604/18).

Як зазначалось вище, право заявника, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_4 умов Кредитного договору у відповідній частині, вважається порушеним з 09.01.2009, а відтак, АТ «Альфа-Банк» мав можливість звернутись до суду за його захистом у строк до 09.01.2012.

Натомість, заявник подав до суду із відповідну заяву про визнання грошових вимог лише 13.10.2022 засобами поштового зв`язку, що підтверджується відповідним поштовим штемпелем, який міститься на конверті в якому надійшла така заява. При цьому, будь-яких доказів, у розумінні ст.ст. 74-79 ГПК України, які б вказували на зупинення/переривання перебігу строку позовної давності заявником до своєї заяви не долучено.

За таких, суд дійшов висновку, що АТ «Альфа-банк» пропущено строк позовної давності щодо заявлення його вимог в частині основного боргу та відсотків нарахованих у період з 11.02.2008 по 13.03.2009, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для їх визнання.

5. За змістом ч.4 ст. 122 Кодексу в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються, зокрема, дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Ураховуючи зазначене та висновок суду про відхилення грошових вимог АТ «Альфа-банк» у повному обсязі, наявні підстави для призначення у даній справі судового засідання, на якому будуть вирішені питання визначені п. 2 ч. 4 ст. 122 Кодексу.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 234-235 ГПК України, ст.ст. 47, 113, 122 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Альфа-банк» б/н від 13.10.2022 (вх. №14591/22 від 18.10.2022) про визнання грошових вимог до боржника залишити без задоволення

Грошові вимоги Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 у розмірі 22 030 360,82рн відхилити.

2. Призначити судове засідання, на якому буде прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 02.02.2023 на 10:30год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 108/16, у залі судових засідань № 5.

3. Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 27.12.2022 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів до Північного апеляційного господарського суду у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 27.12.2022.