ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/707/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури (вул. Княгині Ольги, 36, м. Здолбунів, Рівненська обл., 35705, ) в інтересах держави в особі

Острозької міської ради (вул. Героїв Майдану, 4, м. Острог, Рівненська обл., 35800, )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про повернення приміщення котельні

у судовому засіданні приймали участь:

- прокурор: Котяй Ірина Вікторівна

- від Острозької міської ради: Гуц Олександр Леонідович

- від відповідача: Загребельний Віталій Васильович (в режимі ВКЗ);

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 29.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Острозької міської ради звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича про повернення орендованого майна - приміщення котельні, що знаходиться за адресою: пл. Декабристів, 6в м. Острог Рівненської обл., шляхом підписання акта приймання-передачі приміщення котельні площею 147, 3 кв.м., розташованої за адресою: пл. (вул.) Декабристів, 6в, м. Острог Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що 16.07.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна строком на 35 місяців, що обраховується починаючи з дня його підписання сторонами. Строк дії Договору продовжувався двічі. В силу дії п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, строк Договору закінчився 01.07.2020. Пунктом 10.10. Договору встановлено, що майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Однак, орендоване майно відповідачем не повернуто Острозькій міській раді. При цьому даний Договір не може бути продовжений без проведення аукціону.

Ухвалою від 14.09.2022, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/707/22, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.10.2022.

29 вересня 2022 року на адресу суду від Острозької міської ради надійшли пояснення, в яких Рада просила суд відмовити у задоволенні позову, зважаючи на його безпідставність.

В обґрунтування своїх заперечень Острозька міська рада зазначила, що строк у 35 місяців, на який було укладено договір сплив 16.06.2016. У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992 у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Оскільки Острозька міська рада не подавала та не отримувала від Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича заяв про припинення договору, - відтак договір був продовжений на той самий термін, тобто до 16.05.2019.

У подальшому аналогічно за місяць до закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення такого строку ні позивач ні відповідач не подавали заяв про небажання продовжувати договір на новий строк, а відтак Договір продовжений на той самий термін - до 16.04.2022. При цьому Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ був прийнятий та набрав чинності після того, як договір уже був продовжений на новий строк - з 17.05.2019 по 16.04.2022. Відповідно твердження прокурора, що строк дії Договору закінчився 01.07.2020 є таким, що не ґрунтується на нормах законодавства.

У поясненнях Острозька міська рада зазначила, що прокурор ігнорує наявність в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ положень, які, на думку позивача, підлягають застосуванню до спірних правовідносин: "Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені".

Окрім того, Острозька міська рада зазначила, що строк дії Договору вважається продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану в силу п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 634 № "Про особливості оренди державного і комунального майна у період воєнного стану". А відтак позивач просить суд відмовити у задоволенні позову.

04 жовтня 2022 року на адресу суду від Здолбунівської окружної прокуратури надійшли заперечення №54/2-860вих-22, у яких прокурор визнає, що з 17.06.2016 строк дії Договору продовжувався двічі, а саме - до 16.05.2019 та до 16.04.2022, відтак, прокурор вважає, що в силу вимог ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Договір не може бути продовжений без проведення аукціону. Однак, аукціон не проведено, а отже Договір втратив чинність.

Прокурор звертає увагу, що з 17.06.2016 відбувалася пролонгація договору оренди нерухомого майна від 16.07.2013 (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульована положеннями ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, що реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, а не його укладення на новий строк. У підсилення своєї правової позиції прокурор звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 910/719/19 від 19.05.2020 вказала на помилкове ототожнення правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Прокурор посилається на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України та вказує, що відповідач як набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Ухвалою від 04.10.2022 оголошено перерву та повідомлено Фізичну особу-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 18.10.2022.

07 жовтня 2022 року на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

У відзиві Фізична особа-підприємець Олішевський Віталій Валентинович заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що строк в 35 місяців, на який було укладено договір оренди від 16.07.2013, сплив 16.06.2016. Відповідач звертає увагу, що ст. 764 ЦК України та ст. 284 ГК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992, а також п. 10.4. Договору визначають можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах за мовчазної згоди сторін. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Відтак договір в силу положень ч. 2 ст. 17 Закону № 2269 був продовжений вперше на той самий термін - а саме на 35 місяців, тобто із 16.06.2016 до 16.05.2019. Аналогічно за місяць до закінчення строку договору оренди (16.05.2019) та протягом місяця після закінчення такого строку ні Острозька міська рада, ні ФОП Олішевський В.В. не подавали заяви про небажання продовжувати договір на новий строк, а тому в силу положень ч. 2 ст. 17 Закону № 2269 він був продовжений вдруге на той самий термін, а саме: на 35 місяців, тобто до 16.04.2022.

Відповідач у відзиві підкреслює, що прокурор ігнорує наявність в п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ наступних положень, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин: «Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності ним Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені» (абз. 4 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень). У цьому випадку Закон № 157-ІХ був прийнятий, набрав чинності та введений в дію після того, як договір оренди нерухомого майна від 16.07.2013 вже був продовжений на новий строк - з 17.05.2019 по 16.04.2022. Атому ні на дату набрання чинності Законом та введення його в дію, ні станом на 01.07.2020 норми Закону № 157-ІХ щодо порядку продовження договорів оренди не підлягали застосуванню. Відповідно, твердження прокурора про те, що «строк дії Договору закінчився 01.07.2020 є таким, що не ґрунтується на нормах законодавства.

Окрім того, відповідач зазначає, що строк дії Договору вважається продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану в силу п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 634 № "Про особливості оренди державного і комунального майна у період воєнного стану". При цьому п. 16 постанови передбачено: «орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до п. 5 цієї постанови починаючи з 24.02.2022». А відтак відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

17 жовтня 2022 року від Здолбунівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив. У даній заяві по суті спору прокурор вказав, що з 17.06.2016 строк дії Договору продовжувався на підставі п. 10.4 Договору, відповідно до якого у разі відсутності заяви однієї із сторін за місяць до припинення Договору або зміну його умов, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Із 27.12.2019 набрав чинності, а з 01.02.2020 введений в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абз. 5 ч. 2 ст. 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Рішенням сесії Острозької міської ради «Про затвердження Переліку першого типу об`єктів комунальної власності Острозької міської територіальної громади, що підлягають передачі в оренду на аукціоні» № 646 від 31.03.2022 затверджено Перелік першого типу об`єктів комунальної власності Острозької міської територіальної громади, що підлягають передачі в оренду на аукціоні, до яких належить котельня площею 147,3 кв. м, що розташована за адресою: пл. (вул.) Декабристів, 6в, м. Острог Рівненської області. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 31.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У даному випадку з 17.06.2016 строк дії Договору сторонами продовжувався двічі, а саме: до 16.05.2019 та до 16.04.2022. Таким чином, вказаний Договір оренди нерухомого майна, а саме, котельні площею 147,3 кв. м, що розташована за адресою: пл. (вул.) Декабристів, 6в, м. Острог Рівненської області, в силу вимог ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не може бути продовжений без проведення аукціону. Однак аукціон щодо продовження Договору не проведено, а отже Договір оренди нерухомого майна з фізичною особою-підприємцем Олішевським В.В. від 16.07.2013 втратив чинність.

У відповіді на відзив прокурор звертає увагу, що у відзиві зазначено, що прокурор ігнорує наявність в п. 2 Прикінцевих Закону від 03.10.2019 № 157-ІХ положень, які, на думку позивача, підлягають застосуванню до спірних правовідносин: «Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені». При цьому, як вказує прокурор, договір оренди нерухомого майна від 16.07.2013 вже був укладений на новий строк - з 17.05.2019 до 16.04.2022. Тому норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ щодо порядку продовження договорів не підлягають застосуванню. Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 910/719/19 від 19.05.2020 вказала на помилкове ототожнення правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Таким чином, з 17.06.2016 відбувалася пролонгація договору оренди нерухомого майна від I6.07.2013 (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульована положеннями ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, що реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, а не його укладення на новий строк.

Ухвалою від 18.10.2022 відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 01.11.2022.

21 жовтня 2022 року на адресу суду від представника відповідача адвоката В.Загребельного надійшло заперечення на відповідь на відзив прокурора. У запереченнях відповідач звертає увагу, що прокурор визнає, що строк дії Договору продовжувався двічі а саме: до 16.05.2019 та до 16.04.2022. Проте сторона відповідача не погоджується із запропонованим прокурором правозастосуванням ст. 18 Закону № 157-ІХ. Адже прокурор ігнорує наявність п. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 157-ІХ положень. Відповідач вважає помилковим застосування до спірних правовідносин правових позицій, які викладені у постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 909/749/21, від 06.07.2021 у справі № 914/785/20, у постанові ВП ВС від 19.05.20120 у справі № 910/719/19, оскільки такі судові рішення не є релевантними до справи № 918/707/22.

28 жовтня 2022 року на адресу суду від Здолбунівської окружної прокуратури надійшли пояснення на заперечення відповідача від 21.10.2022. у даних поясненнях прокурор повторно стверджує свою правову позицію, викладену у відповіді на відзив та вказує, що з 17.06.2016 відбулася пролонгація договору, врегульована ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, що реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, а не його укладення на новий строк.

Ухвалою від 01.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/707/22. Призначено справу до судового розгляду по суті на 22.11.2022.

Ухвалою від 22.11.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 06.12.2022.

06 грудня 2022 року у приміщення Господарського суду Рівненської області з`явилися прокурор Котяй І.В., представник Острозької міської ради Гуц О.Л., представник відповідача Загребельний В.В. Однак, у час, визначений судом для розгляду справи № 918/707/22 у приміщенні Господарського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Набережна, 26 а) було відсутнє електропостачання через ракетні атаки російської федерації по енергетичній системі України, про що, 06.12.2022 складено відповідний Акт за підписом керівника апарату господарського суду Бабича І., завідувача сектору з інформаційних технологій та захисту інформації Господарського суду Рівненської області Саприкіна О. та секретаря судового засідання Ткачук І. Відтак проведення судового засідання та використання онлайн сервісу відеозв`язку (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://vkz.court.gov.ua/), як і використання іншого наявного в суді спеціалізованого програмного забезпечення, яке дозволяє локально здійснювати запис судового засідання (без необхідності доступу до мережі Інтернет) було неможливим.

З огляду на викладене та те, що судове засідання 06.12.2022 не відбулося.

Ухвалою від 06.12.2022 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 20.12.2022.

У судовому засіданні 20.12.2022 судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 29.12.2022.

29 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ФОП Олішевського В.В. адвоката Загребельного В.В. надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, в якій останній, зокрема, просить провести судове засідання, призначене на 29.12.2022 у справі № 918/707/22 у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (адреса електронної пошти " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").

Ухвалою від 29.12.2022 заяву представника ФОП Олішевського В.В. адвоката Загребельного В.В. про участь у судовому засіданні 29.12.2022 в режимі відеоконференції - задоволено. Постановлено провести судове засідання в режимі відеоконференції з адвокатом Загребельним В.В. з використанням онлайн сервісу відеозв`язку, пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://vkz.court.gov.ua/.

29 грудня 2022 року учасники справи забезпечили явку повноважних представників у судове засідання та наполягали на своїх правових позиціях, викладених у заявах по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокурора, заперечення позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

16 липня 2013 року між Острозькою міською радою (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Олішевським Віталієм Валентиновичем (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне індивідуально визначене майно - котельню площею 147,3 кв.м., розміщене за адресою: Рівненська обл., м. Острог, площа Декабристів, 6а та перебуває на балансі ОКП "Теплоенергія" (далі - Балансоутримувач), вартість якого згідно висновку про вартість майна котельні за адресою м. Острог пл. Декабристів 6а рішення сесії Острозької міської ради " 144 від 26.05.2011 становить 349 272 грн 00 коп. (далі - майно).

Майно передається в оренду з метою надання орендарем послуг по постачанню теплової енергію (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору склад та стан Майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком Балансоутримувача і Орендаря.

Згідно з п. 10.1 Договору цей Договір укладено строком на 35 місяців, що обраховується починаючи з дня його підписання Сторонами.

У відповідності з п. 10.6 Договору чинність цього Договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- приватизації орендованого майна Орендарем;

- загибелі орендованого Майна;

- достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду;

банкрутства Орендаря;

у разі смерті Орендаря.

Відповідно до п. 10.10 Договору Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця.

Судом встановлено, що 16.07.2013 в день укладення Договору, Острозьке комунальне підприємство «Теплоенергія» як Балансоутримувач та ФОП Олішевський Віталій Валентинович як Орендар склали акт приймання-передачі до договору оренди нерухомого майна від 16.07.2013, згідно з яким було передано будівлю котельні разом з обладнанням згідно переліку.

Відповідно до ч. З ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки Острозька міська рада не подавала та не отримувала від Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича заяв про припинення договору, - відтак договір був продовжений на той самий термін, тобто до 16.05.2019.

У подальшому аналогічно за місяць до закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення такого строку, ні позивач ні відповідач не подавали заяв про небажання продовжувати договір на новий строк, - а відтак Договір продовжений на той самий термін - до 16.04.2022.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Згідно із ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Верховний Суд, аналізуючи вимоги ст.764 ЦК України та ст.284 ГК України, зазначив, що «Суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар, у силу закону, може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (п.5.8 постанови ВС від 11.08.2021 у справі № 910/3213/20).

Аналогічні положення також зазначені у ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» 2269-Х11 від 10.04.1992 (далі - Закон № 2269).

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону № 2269 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з п. 10.4 Договору у разі відсутності заяви однієї із Сторін за місяць до припинення Договору або зміну його умов, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самий умовах, які були передбачені цим Договором.

У п. 5.12 Постанови ВС від 11.08.2021 по справі № 910/3213/20 касаційний суд вказав наступне: «якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі N 904/1207/19, від 28.05.2019 у справі N 911 /2980/17, від 12.06.2018 у справі N 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі N 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі N 923/854/17.

02 квітня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 16.07.2013, якою, зокрема, п. 1.1 договору було викладено в такій редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне індивідуально визначене майно - котельню площею 147,3 кв.м,, розміщене за адресою: Рівненська область, м. Острог, площа Декабристів, 6а та перебуває на балансі Орендодавця ...». Також внесено зміни до п.п. 1.3, 3.5, 4.1, 5.2. 5.5 Договору, а всі інші умови договору, в тому числі щодо строку оренди та умов пролонгації договору, залишилися незмінними.

Водночас 01.02.2020 було введено в дію новий Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019, який набрав чинності 27.12.2019. (далі - Закон № 157-ІХ).

Статтею 18 Закону № 157-ІХ передбачено, що продовження договорів, які продовжується не вперше (як у цьому випадку), здійснюється за результатами проведення аукціону.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:

- набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абз. 5 ч. 2 ст. 18 цього Закону, або 01.07.2020.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом,

Відповідно до п. 66 постанови ВС від 09.11.2021 по справі № 908/2637/20 визначено, що оскільки у спірних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (ст. 764 ЦК України та ч. 4 ст. 284 ГК України) спеціальним законом є Закон України N 157- ІХ, то п. 2 Прикінцевих та перехідних положень підлягає пріоритетному застосуванню до спірних орендних правовідносин.

Рішенням сесії Острозької міської ради «Про затвердження Переліку першого типу об`єктів комунальної власності Острозької міської територіальної громади, що підлягають передачі в оренду на аукціоні» № 646 від 31.03.2022 затверджено Перелік першого типу об`єктів комунальної власності Острозької міської територіальної громади, що підлягають передачі в оренду на аукціоні, до яких належить котельня площею 147,3 кв. м, що розташована за адресою: пл. (вул.) Декабристів, 6в, м. Острог Рівненської області.

Водночас, розглянувши доводи прокурора та заперечення позивача та відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Стаття 764 ЦК України та ст. 284 ГК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992, а також п. 10.4. Договору визначають можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах за мовчазної згоди сторін.

Оскільки Острозька міська рада не подавала та не отримувала від Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича заяв про припинення договору, - відтак відбулася пролонгація договору (а не його укладення на новий строк) та договір був продовжений вдруге на той самий термін (35 місяців) із 17.05.2019 до 16.04.2022 за мовчазної згоди сторін договору.

Суд підкреслює, що із аналізу правовідносин, що склалися, Закон № 157-ІХ був прийнятий, набрав чинності та введений в дію після того, як договір оренди нерухомого майна від 16.07.2013 вже був продовжений на новий строк - з 17.05.2019 по 16.04.2022.

Атому ні на дату набрання чинності Законом та введення його в дію, ні станом на 01.07.2020 норми Закону № 157-ІХ щодо порядку продовження договорів оренди не підлягали застосуванню.

Відповідно, твердження прокурора про те, що строк дії Договору закінчився 01.07.2020 є таким, що не ґрунтується на нормах законодавства.

Відповідна правова позиція висловлена також Верховним Судом у постанові від 09.11.2021 по справі № 908/2637/20, згідно з якою «порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України № 2269-ХІІ (втратив чинність 31.01.2020) може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абз. 3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-ІХ має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-ІХ» (п. 55 постанови).

З огляду на викладене, суд констатує, що Договір було продовжено до 16.04.2022, а його дія не закінчилася 01.07.2020, як помилково вважає прокурор.

Крім того, як встановлено судом, у спірний період з 01.07.2020 Острозька міська рада продовжувала виставляти для відповідача рахунки на оплату орендної плати, підписувала Акти звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами між ФОП Олішевським В.В. та Острозькою міською радою, про що свідчать копії рахунків на оплату від 04.01.2022, від 01.02.2022, від 01.03.2022, від 01.04.2022, від 02.05.2022, від 01.06.2022, від 01.07.2022, та копія Акту звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами між ФОП Олішевським В. В. та Острозькою міською радою за період січень-липень 2022 року. В свою чергу відповідач здійснив оплату орендної плати за користування котельнею, про що свідчить копія платіжного доручення № 2100 від 15.08.2022.

Таким чином, аргументи прокурора про те, що відповідач безпідставно користується майном з 01.07.2020 є необґрунтованими.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "2102-ІХ від 24.02.2022.

Воєнний стан в Україні введено з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.05.2022 № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Воєнний стан та загальна мобілізація в Україні продовжені строком на 90 діб - до 19.02.2023. Відповідний Закон від 16.11.2022 № 2738-ІХ набрав чинності 18.11.2022. Законом затверджено Указ Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами) - продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

16 квітня 2022 року закінчився строк, на який було укладено договір оренди нерухомого майна від 16.07.2013.

При цьому, 27.05.2022 Кабінету Міністрів України була прийнята постанова № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».

Відповідно до п. 5 постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноважений органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

При цьому п. 16 постанови передбачено: «орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з п. 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до п. 5 цієї постанови починаючи з 24.02.2022».

Як вбачається із матеріалів справи та, що не заперечується сторонами Договору, Острозька міська рада як балансоутримувач майна не повідомляла орендаря ФОП Олішевського В.В. до дати закінчення договору оренди про непродовження договору оренди, як це визначено п. 5 постанови КМУ № 634 від 27.05.2022, відповідні заяви не надходили також і від ФОП Олішевського В.В.

Також у матеріалах справи відсутні докази щодо оголошення аукціону до дати набрання чинності постанови КМУ № 634 від 27.05.2022.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Договір оренди нерухомого майна від 16.07.2013 вважається продовженим на період дії воєнного стану в силу положень постанови Кабінету Міністрів України № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022, які мають ретроспективну дію в часі на правовідносини з оренди комунального майна, які склалися з 24.02.2022 до 27.05.2022.

Оскільки дія Договору закінчувалася 16.04.2022, тобто в період воєнного стану, на який діє ретроспектива постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022, відтак Договір оренди продовжується на період дії воєнного стану в Україні та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження з уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у суді суд зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, поняття інтереси держави, відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. З зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Предметом даного судового спору є повернення орендованого майна за Договором, який на переконання прокурора, припинив свою дію.

У даному випадку порушення інтересів держави полягають у порушенні, на переконання прокурора, встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у комунальній власності, безпідставному перебуванні в користуванні ФОП Олішевського В.В. об`єкта комунальної власності, що спричиняє шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави.

Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про належне розпорядження об`єктами комунальної форми власності.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюю відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Статтею 16 зазначеного Закону передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За приписами ст.5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в ЇЇ інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

У той же час, з урахуванням положень ст. ст. 1, 16,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» власником комунального майна є територіальна громада, а тому рішення та дії органу місцевого самоврядування повинні відповідати його повноваженням, передбаченим законом та інтересам територіальної громади.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

При цьому спір, що виник, на думку прокурора, порушує інтереси територіальної громади, як законного власника вказаного об`єкта, а відсутність належного владного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного його використання.

Натомість, органи прокуратури, у разі виявлення відповідних порушень чинного законодавства, при наявності відповідних підстав, мають право вживати заходи представницького характеру шляхом звернення до суду з позовом.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень, уповноваженим представляти інтереси держави у даних спірних правовідносинах, є Острозька міська рада.

Як вбачається із матеріалів справи, Здолбунівською окружною прокуратурою надіслано Острозькій міській раді лист за № 54/2-668вих-22 від 05.08.2022 про наявність підстав щодо повернення приміщення котельні, у тому числі в судовому порядку.

Водночас, з листа Острозької міської ради № вих-3232/01-17-22 від 16.08.2022 вбачається, що вказаним органом заходів щодо відновлення порушених інтересів у судовому порядку не вжито та їх подальше вжиття не передбачається.

Таким чином, оскільки Острозька міська рада як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, як власник комунального майна та як сторона Договору, не забезпечила захист інтересів держави шляхом звернення до суду щодо повернення орендованого ФОП Олішевським В.В. майна, керівник Здолбунівської окружної прокуратури звертається до суду з даною позовною заявою.

Отже, Острозька міська рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, поте ефективних заходів не вжила.

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку є підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Острозької міської ради.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

За результатами з`ясування обставин, на які прокурор посилається як на підставу своїх вимог, а позивач та відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є 1 немайнова вимога.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з немайновою вимогою Рівненській обласній прокуратурі слід було сплатити 2 481 грн 00 коп. судового збору.

Натомість, як встановлено судом, Рівненською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 16 960 грн 23 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1397 від 07.09.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 2 481 грн 00 коп. залишається за Рівненською обласною прокуратурою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що Рівненська обласна прокуратура має право звернутися до суду із клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у даній справі розмірі 14 479 грн 23 коп.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 196, 202, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Острозької міської ради до відповідача Фізичної особи-підприємця Олішевського Віталія Валентиновича про повернення приміщення котельні відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано "09" січня 2023 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич