ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. м.Львів Справа №914/3819/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Головуючий суддя І.Б. Малех

Судді В.М. Гриців

О.В.Зварич

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Суксіної Віри Михайлівни, від 02.09.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2224/22, 01-05/2225/22 від 07.09.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області 23 травня 2022 року (суддя Запотічняк О.Д., повний текст рішення складено 30.05.2022, м. Львів)

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року (суддя Запотічняк О.Д., повний текст рішення складено 09.06.2022, м. Львів)

у справі № 914/3819/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Купович Галини Степанівни, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Суксіна Віра Миколаївна, м. Київ

про стягнення 82491,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ФОП Купович Галини Степанівни до ФОП Суксіної Віри Михайлівни про стягнення збитків в сумі 82491,00 грн та стягнення витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна, яке було передано позивачу за актом прийому передачі встановлено, що орендоване майно пошкоджено, про що свідчить на даному акті зауваження позивача та зобов`язання їх усунути зі сторони відповідача, однак, останній такі усунення не здійснив. Внаслідок чого позивач змушений був звернутись до відповідного експерта для встановлення обсягу завданих відповідачем збитків. Висновком експерта від 22.10.2021 було виявлено пошкодження та встановлено вартість відновленого ремонту на суму 83247,00 грн. Відповідно до наведеного позивач зазначає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість відновлюваного ремонту (завданих збитків) в силу п. 4.4.2, п. 8.3 договору, ст. ст. 779, 1166ЦК України та ст. 225 ГК України, з урахуванням зарахованих, згідно договору оренди суми гарантійного платежу.

Відповідач ФОП Суксіна Віра Миколаївна, у відзиві заперечує позовні вимоги, посилаючись на те, що при підписанні акту прийому передачі (повернення) об`єкта від 31.08.2021, сторонами було узгоджено всі суттєві умови усунення недоліків, погоджених під час передачі приміщення. Обов`язку відновлення Орендарем підлогового покриття чи облицювання плиткою стін не зафіксовано та не могло фіксуватися в силу того, що таке оздоблення відповідачу не передавалося, та не відповідає стану приміщення на момент передачі в оренду, про що зроблено відповідний запис в акті. Крім того, відповідач добровільно погодилась усунути обґрунтовані зауваження зі сторони позивача та було домовлено про безперешкодний допуск робітників найнятих відповідачем для усунення узгоджених зауважень, однак, позивач не допустила підрядника до виконання відповідних робіт, про що свідчить договір підряду від 01.09.2021 та вимоги відповідача про надання безперешкодного доступу до спірного приміщення для виконання робіт для усунення зазначених в акті недоліків.

Щодо акту обстеження № 31/08 від 31.08.2021, відповідач зазначив, що такий складений без його участі (представника) та ним не узгоджений, не відомо коли та в який спосіб акт складався, можливості поставити зауваження та заперечення, щодо його змісту відповідачу надано не було. Відсутні посилання на такий акт і в акті прийому передачі про повернення об`єкта від 31.08.2021 р. Вважає, що вказаний акт обстеження складено позивачем в односторонньому порядку та він відображає його бачення спору, відтак даний акт не має жодної доказової сили, з огляду на його односторонність та не відповідність, а ні умовам договору, а ні домовленостям сторін.

Відповідач також вважає, що висновок експерта від 22.10.2021, не може бути взятий до уваги, як належний та допустимий доказ з огляду на те, що експерту не було надано доказів того, в якому саме стані приміщення передавалось в оренду відповідачу, в частині, що стосувалась предмету дослідження.

Позивач, заперечив доводи відповідача, надавши пояснення, в яких зазначив, що позивачем 06.09.2021 отримано вимогу відповідача, щодо надання можливості проведення ремонтних робіт підрядником чи особами, визначеними ним, не обмежуючи їх а ні в часі проведення робіт, а ні в порядку їх реалізації.

З метою спростування твердження відповідача, щодо неналежного реагування на вимогу від 02.09.2021, позивачем 07.09.2021 року направлено відповідачу лист-відповідь Вих. №2-06/09-21 від 06.09.2021 року, де позивач повідомила, що готова сприяти усуненню відповідачем завданих пошкоджень, згідно взятих на себе зобов`язань. При цьому, наданою відповіддю ФОП Купович Г.С. наголосила, що остання не вказувала на спосіб виконання взятих відповідачем на себе зобов`язань, а лише попередньо просила погодити порядок виконання таких із зазначенням чітких часових проміжків, у які власник приміщення надасть доступ до такого.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23 травня 2022 року у справі № 914/3819/21 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ФОП Суксіна Віри Миколаївни на користь ФОП Купович Галини Степанівни 82491,00 грн та 2270,00 грн судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що позивачем доведено перед судом, що шкода заподіяна відповідачем через не виконання умов договору. При цьому, судом з`ясовано наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача, яка полягає у невиконанні п. 8.3 договору оренди; шкода, яка полягає у відновленні власником майна ремонту на суму 83247,00 грн; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками, який полягає в тому, що внаслідок пошкодження відповідачем орендованого майна, позивач понесе збитки в сумі 83 247,00 грн.

Щодо вини судом зазначено, що в силу ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, відтак, суд врахував вказані положення, однак, звернув увагу відповідача, що розглядаючи даний спір суд не встановлює обставин вчинення особою кримінального правопорушення та його вину у вчиненні кримінального злочину. Отже, в даному випадку судом досліджено наявність складу цивільного правопорушення, як підставу для цивільно-правової відповідальності за завдані збитки, а тому в силу ч. 1 ст. 883 ЦК України, відповідач не довів перед судом відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

06.06.2022 Господарського суду Львівської області у даній справі прийнято додаткове рішення щодо розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яку задовлоленно частково; стягнуто з ФОП Суксіна Віри Миколаївни на користь ФОП Купович Галини Степанівни 7400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти відмовлено.

Приймаючи додаткове рішення місцевий суд виходив з того, що дана справа не є складною, не має публічного інтересу, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, судом оцінено надані акти про надання правової допомоги та встановлено, що за підготовку клопотання про ознайомлення із матеріалами справи та ознайомлення в суді визначена сума в розмірі 1700,00 грн, однак зазначене клопотання по своїй суті не є складним і зазначена кількість часу і сума коштів є завищеними, теж саме стосується інших клопотань та відповіді на відзив. Таким чином, інші заявлені витрати на послуги адвоката є надмірно високими та становитимуть значний тягар для учасника справи, що суперечить принципу розподілу витрат. відповідно суд дійшов висновку, що розумним розміром витрат на послуги адвоката, який слід покласти до відшкодування за рахунок відповідача є сума 7400,00 грн.

Відповідач ФОП Суксіна Віра Миколаївна, не погодившись з винесеним рішенням та додатковим рішенням подала апеляційну скаргу.

Щодо оскарження рішення місцевого суду відповідач покликається на наступне:

1) суд в оскаржуваному рішенні помилково покликається на п. 8.3 договору, оскільки викладене у рішенні визначення відповідає п. 8.4, яким зазначено, що у разі пошкодження Об`єкта Орендарем, Орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю вартість відновлення Об`єкта виходячи з вартості такого відновлення за ринковими цінами, що діють на момент відшкодування, чи відновити пошкоджене майно за свій рахунок за узгодженням з орендодавцем. На думку відповідача договором врегульовано питання виправлення пошкоджень об`єкта оренди, а тому суд першої інстанції помилково вважав поведінку відповідачки такою, що суперечить вимогам законодавства та невірно встановив елемент складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка.

2) розмір шкоди визначений невірно, так як судом взято до уваги висновок експерта, який на думку відповідача є неналежним доказом, оскільки всупереч вимогам ч. 6 ст. 98 ГПК України у висновку експерта не зазначено, хто був присутній при проведенні експертизи, тощо. Суд першої інстанції цій обставині оцінку не надав і визначив розмір шкоди на підставі недопустимого доказу.

3) після закінчення 31.08.2021 строку договору оренди та повернення об`єкта оренди орендодавцю, відносини між стонами, щодо відновлення пошкодженого майна, слід регулювати не главою 58 Найм (оренда) ЦК України, а главою 61 Підряд ЦК України, оскільки, відповідач підписуючи акт приймання-передачі повернення об`єкта оренди відповідач частково погодилась із пошкодженням даного об`єкта та зобов`язалась протягом 5 робочих днів, з моменту підписання акту, власними силами усунути пошкодження, що зазначені у п. 1.-3, 5. Щодо п. 4 та 6, відповідач, не погодилась виконати, однак, погоджені пункти відповідач не виконала через добросовісність позивача, які полягали у ненаданні доступу до об`єкта, в якому було узгоджено усунути пошкодження. Щодо дій позивача в даному випадку судом не надано належної оцінки.

Також у апеляційній скарзі відповідачем зазначено про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, попередній розрахунок зазначений в сумі 20000,00 грн.

Щодо додаткового рішення відповідач не зазначив жодних підстав з чим саме не погоджується, однак просить скасувати додаткове рішення.

Позивач ФОП Купович Галина Степанівна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує доводи скаржника, зазначивши, що п. 4.4.1. договору визначено, що орендар передає об`єкт орендодавцю в тому ж стані, в якому об`єкт оренди знаходився на дату початку, з врахуванням нормального зносу та проведених орендарем ремонтних робіт (в тому числі поточного). Позивачем 27.08.2021 до закінчення строку дії договору оренди було направлено відповідачу лист про необхідність виконати вимоги п. 4.4.1. та п. 4.4.2 договору оренди, відповідно відповідач знала, що об`єкт оренди слід повернути в тому стані, в якому було надано в оренду, з урахуванням нормального зносу та проведення орендарем ремонтних робіт.

Крім того, відповідач частково визнала та зобов`язалась усунути завдані пошкодження строком до 07.09.2021, однак, такі пошкодження не виконані.

З приводу тверджень відповідача щодо даних правовідносин слід застосовувати гл. 61 Підряд ЦК України, позивач констатує, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини з оренди майна, а не договору підряду. Вважає, що судом першої інстанції досліджено всі обставини та надано оцінку зібраним доказам, відтак, рішення є законним та обґрунтованим.

В частині оскарження відповідачем додаткового рішення та стягнення на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що відповідачем в описовій частині не зазначено з чим саме не погоджується останній, а лише просить додаткове рішення скасувати. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач вважає безпідставним, а сам розмір очевидно необґрунтовано завищеним та таким, що не відповідає принципу співмірності.

Також позивач просить у відзиві стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені за розгляд апеляційних скарг, орієнтовний розрахунок яких становить 1700,00 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2022 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено ФОП Суксіній В.М. строк на апеляційне оскарження рішення від 23.05.2021 та додаткове рішення від 06.06.2021 Господарського суду Львівської області у справі № 914/3819/21 та відкрито апеляційне провадження за такою. Ухвалено дану апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ціна позову у справі № 914/3819/21 є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з урахуванням цієї обставини та предмету спору вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження ухвалою суду від 21.09.2022, яка надіслана на електронну адресу таких, відомості чого містять матеріали справи.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення від 23.05.2021 та додаткового рішення від 06.06.2021 Господарського суду Львівської області у справі № 914/3819/21 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

06.12.2017 року Фізичною особою-підприємцем Купович Галиною Степанівною та Фізичною особою-підприємцем Суксіною Вірою Михайлівною було укладено договір оренди нерухомого майна (далі договір), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 12, 2А, для розміщення салону тайського масажу.

Розділом 4 договору сторони визначили строк оренди, порядок передачі та повернення об`єкта.

Так, пунктом 4.3 договору сторони погодили порядок передачі об`єкта оренди.

На виконання п. 4.3 договору сторонами 06.12.2017 року було підписано Акт прийому-передачі, відповідно до якого орендарю передано приміщення оренди, за адресою: вул. Наливайка С., 12/2а, м. Львів. Орендар претензій до орендодавця, щодо якісних характеристик об`єкта оренди не мав. План приміщення, що передавалося, зазначався у додатку 2 до Договору. Крім того, даним актом сторони погодили, що приміщення знаходиться в доброму стані. Вікна та двері цілі, ролокасети у робочому стані, замки у справному стані, електричне освітлення, проводка у робочому стані, система вентиляції і кондиціонування в робочому стані, система охоронної та пожежної сигналізації в робочому стані, система опалення і підготовки гарячої води в робочому стані.

При цьому, приміщення було комплектоване таким обладнанням:

1. Системою охоронної сигналізації, пожежної сигналізації;

2. Системою кондиціонування та вентиляції;

3. Системою опалення та підготовки гарячої води з приладами опалення з терморегуляторами;

4. Приладами освітлення у всіх приміщеннях;

5. Дверима з замками (комплекти ключів додаються);

6. Діючими та справними захисними ролокасетами на усіх скляних огороджувальних конструкціях (вікнах і дверях) першого поверху.

Слід зазначити, що акт передачі об`єкта в оренду підписаний без будь-яких зауважень чи застережень.

Пунктом 6.6 загальної частини договору, сторони погодили, що орендар зобов`язаний підтримувати в об`єкті чистоту та охайність, прибирати приміщення, фарбувати та відновлювати фарбування стін, мити внутрішні поверхні вікон, замінювати освітлювальні прилади, дотримуватися санітарно-гігієнічних та екологічних норм, знищувати/утилізовувати відходи і сміття, що виникають внаслідок діяльності орендаря в об`єкті, в місцях в терміни, і в порядку, що передбачені законодавством.

Відповідно до п. 6.2 спеціальної частини договору, дата закінчення строку оренди є 06.11.2020 року.

05.11.2020 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої п. 6.2. Розділу І Договору викладено у новій редакції, а саме термін дії оренди визначено до 31.08.2021 року.

Згідно з п. 4.4.2. загальної частини договору, користування об`єктом оренди вважається закінченим, а об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю, з дати підписання Акта прийому передачі про повернення об`єкта оренди орендодавцю, що підписується в дату закінчення в двох примірниках повноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2021 позивач надіслав відповідачу лист-повідомлення № 1-26/08-21 від 26.08.2021, в якому зазначив, що у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди приміщення, з проханням повернути об`єкт оренди в тому стані, в якому об`єкт заходився на дату початку дії договору. Лист відповідачем отримано 30.08.2021, що підтверджується описом, накладною та відстеженням трекінг-номеру відправлення АТ «Укрпошта» № 016.

В подальшому, 31.08.2021 сторони підписали Акт прийому-передачі про повернення об`єкта, про те, що згідно з договором оренди нерухомого майна від 06.12.2017 року, орендар передав, а орендодавець прийняв об`єкт оренди, за адресою: вул. Наливайка С., 12/2а, м. Львів.

Разом з тим, у даному Акті прийому-передачі про повернення об`єкта містяться зауваження Орендодавця та Орендаря, щодо стану приміщення, пошкодження та демонтажу майна, з якими частково погодився Орендар, у зв`язку з чим Орендар надав гарантійні зобов`язання щодо усунення пошкоджень.

Так, технічний стан приміщення, констатовано, як незадовільний.

1. Пошкоджені та підлягають заміні на ідентичні по своїм характеристикам, віконні склопакети в кількості 2 шт;

2. У санвузлі (згідно плану додатку №2 до договору) демонтовані та відсутні унітаз та умивальник, які підлягають поверненню із встановленням;

3. Частково відсутні та демонтовані освітлювальні прилади у 8 (восьми) кімнатах приміщення, які підлягають відновленню та встановленню;

4. Електрична проводка наявна, але стан роботоздатності такої невідомий, зокрема через відсутність електровимикачів та електророзеток;

5. Відсутні терморегулятори у кількості 11 шт., на радіаторах системи опалення, які підлягають відновленню та встановленню;

6. Також в значній частині приміщення відсутнє підлогове покриття (ламінат), пошкоджено плиточне покриття стін у санвузлах першого поверху у двох кімнатах приміщення. Відсутні плінтуси і кріплення у більшої кількості приміщень.

Разом з тим, з акту вбачається, що орендар частково погодився із пошкодженням об`єкта оренди та зокрема зобов`ячався, протягом 5 робочих днів, з моменту підписання Акту, власними силами усунути пошкодження, що зазначені в п. 1, 2, 3, 5 шляхом: заміни на ідентичні по своїх характеристиках віконні склопакети у кількості 2 шт; поверненню із встановленням унітазу та умивальника у санвузлі розташованому згідно плану (додаток № 2 до Договору); відновленню та встановленню освітлювальних приладів у 8 (восьми) кімнатах приміщення; відновленню та встановленню терморегуляторів на радіаторах системи опалення, у кількості 11 шт. Щодо п. 4 то проводка повертається в стані який був на момент прийняття приміщення. Щодо п. 6 стан приміщення відповідає тому, який був обумовлений договором та фактичному на момент прийняття приміщення. Також здійснена фотофіксація стану приміщення оренди на 53 фото.

Таким чином, орендарем погоджено частково усунути завдані пошкодження строком до 07.09.2021 року.

Слід зазначити, що вищенаведене сторонами не заперечується.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, 02.09.2021 року позивачем було направлено відповідачу лист-повідомлення №1-01/09-21 від 01.09.2021 року, відповідно до якого, позивач просив відповідача, на виконання взятих зобов`язань, попередньо, але не менше, як за 1 робочий день, узгодити із власником приміщення ФОП Купович Г.С. дату та час, станом на який, ФОП Суксіній В.М. або її уповноваженому представнику необхідно надати доступ до приміщення для усунення пошкоджень та недоліків.

Також даним листом повідомлено, що доступ уповноважених представників ФОП Суксіній В.М., повноваження, яких підтверджуватимуться належно оформленими документами (нотаріальна довіреність, договір, тощо) до приміщення, здійснюватиметься у робочий час (з 9.00 год. до 18.00 год) та у присутності власника чи уповноваженого представника власника приміщення. Надіслання листа підтверджується описом, накладною та відстеженням трекінг-номеру відправлення АТ «Укрпошта» № 164, долучених до матеріалів справи.

Відповідач, в свою чергу стверджує, що 02.09.2021 ним було направлено позивачу вимогу про надання безперешкодного доступу майстрам для здійснення робіт та долучено договір підряду, однак, як зазначає відповідач, відповіді на дану вимогу отримано не було. Надіслання даної вимоги підтверджується описом, накладною та відстеженням трекінг-номеру відправлення АТ «Укрпошта» № 551, долучених до матеріалів справи.

07.09.2021 позивач надіслав відповідачу відповідь, щодо допуску уповноважених осіб від ФОП Суксіна В.М. в орендоване приміщення для усунення недоліків, які були виявлені при поверненні орендованого майна. Разом з тим, у відповіді зазначено, що орендар має попередньо погодити день та час коли необхідно буде дати доступ до приміщення. Крім того, ні 01.09.2021, 02.09.2021 та 06.09.2021 відповідач не звертався з проханням із зазначенням точного часу та дати коли необхідно орендодавцю надати доступ до приміщення. Надіслання даного листа підтверджується описом, накладною та відстеженням трекінг - номеру відправлення АТ «Укрпошта» № 416, долучених до матеріалів справи.

09.09.2021 відповідачем було направлено повторну вимогу, відповідно до змісту якої вимагав від позивача надати доступ до приміщення для усунення узгоджених недоліків та повідомити про час, коли найняті відповідачем майстри, матимуть змогу потрапити в спірне приміщення. Надіслання даної вимоги підтверджується описом, накладною та відстеженням трекінг-номеру відправлення АТ «Укрпошта» № 191, долучених до матеріалів справи.

У зв`яку із вищенаведеним, позивач 09.09.2021 року звернувся до ТОВ «Гал-Світ» із заявою для проведення будівельно-технічної експертизи. На вирішення експерта було поставлено наступні питання:

1. Який стан приміщення за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 12/2а, які перебували в оренді фізичної особи-підприємця Суксіної Віри Михайлівни, після повернення об`єкта власнику?

2. Яка вартість відновлювального ремонту в пошкоджених приміщеннях, що знаходилися в оренді, згідно Акту передачі та Акту обстеження нерухомого майна та додаткової вартості встановлення розеток і вимикачів, відновлення покриття підлог, плиточного покриття стін в приміщенні вбиральні літ 1.5 і 1.6?

14.09.2021 експертом був проведений огляд і дослідження нежитлових приміщень по вул. Наливайка 12/2а у м. Львові. При візуальному обстеженні експертом майна встановлено наступне:

Експлуатація орендованих нежитлових приміщень після передачі їх Орендодавцю є неможливою. В приміщеннях літ. 1-1 - літ. 1-4, 1-10,1-11, 1-13, 1-17 демонтовано покриття підлог з плінтусами, електророзетки і електровимикачі, в приміщеннях вбиралень літ. 1 -5 і 1-6 в місці встановлення унітазів розбито гіпсокартонні перегородки облицьовані керамічною плиткою, частково розбиті плитки в місці встановлення умивальників, демонтовані унітази і умивальники зі змішувачами, демонтовано світильники у 8 кімнатах, приміщеннях, на батареях опалення відсутні терморегулятори в кількості 11 шт., пошкоджено два склопакета в приміщенні під літ. 1-1 і 1-4. Демонтовані дверні блоки з лиштуванням в приміщеннях літ. 1-4, 1-6, 1-7, 1-9, 1-10, 1-11, 1-13. Після здійснення таких демонтажних робіт пошкоджено і облицювання стін (шпалери і фарбування).

22.10.2021 року експертом ТОВ «Гал-Світ» Табунщик Т.Я., підготовлено та надано висновок експерта № 042/21. За наслідками виконання експертного дослідження, експертом надано наступні висновки: 1. Стан приміщення за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 12/2а, які перебували в оренді фізичної особи-підприємця Суксіної Віри Михайлівни, після повернення об`єкта власнику характеризується як незадовільний - «Експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту».

2. Вартість відновлювального ремонту в пошкоджених приміщеннях, що знаходилися в оренді, згідно Акту передачі та Акту обстеження нерухомого майна та додаткової вартості встановлення розеток і вимикачів, відновлення покриття підлог, плиточного покриття стін в приміщенні вбиральні літ. 1.5 і 1.6 становить 83247,00 грн.

08.11.2021 року позивачем направлено відповідачу повідомлення-вимогу про відшкодування завданої шкоди №1-05/11-21. Даним повідомленням позивач вимагав відшкодувати вартість пошкодженого майна Об`єкта оренди в розмірі 83247,00 грн., шляхом перерахування зазначеної суми на розрахунковий рахунок позивача, протягом 7 календарних днів, з моменту отримання даної вимоги. Відповідно до системи відстеження поштових відправлень Укрпошти, поштове відправлення №219 вручено відповідачу 11.11.2021 року, за довіреністю.

Однак, дану вимогу відповідачем залишено без задоволення та відповіді, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення збитків в сумі 82491,00 грн.

Щодо різниці, заявленої до стягнення суми збитків та завданих збитків, згідно висновку експерта, позивач, зазначив, що відповідно до 5.3. загальної частини договору, орендар повинен сплатити орендодавцю гарантійний платіж в розмірі, вказаному в п. 8 спеціальної частини договору.

Згідно з п. 8. спеціальної частини договору, розмір граничного платежу є сума у розмірі 32 760,00 грн.

Відповідно до п. 5.3.1. загальної частини договору, в разі будь-якого порушення орендарем договору орендодавець надсилає орендарю письмове повідомлення з вимогами погасити прострочену заборгованість по платежах, відшкодувати шкоду та/або збитки, понесені орендодавцем. У разі, якщо орендар не задовольняє вказану вимогу, протягом робочих днів, з моменту отримання такого повідомлення, орендодавець може на власний розсуд використовувати гарантійний платіж або будь-яку його частину для відшкодування зазначеної шкоди та/або витрат, включаючи будь-яку частину суми несплаченої орендної плати.

Згідно з п. 5.3.3. загальної частини договору, сторони погодили, що внесена орендарем на користь орендодавця сума гарантійного платежу зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди, якщо сума гарантійного платежу не була використана попередньо, згідно п. 5.3.1. цього договору.

Відтак, сума орендної плати за останній місяць оренди у розмірі 32 004,00 грн сплачено та зараховано орендодавцем за рахунок суми гарантійного платежу.

Як зазначає позивач, залишок в розмірі 756,00 грн., він зарахував відповідачу в рахунок погашення завданої шкоди орендованому приміщенню.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору оренди нерухомого майна від 06.12.2007, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди) та підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України.

Предметом спору у даній справі є стягнення збитків в сумі 82491,00 грн, які як стверджує позивач завдано у зв`язку із невиконанням умов договору.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності, та саме на позивача покладено обов`язок довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір та довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків, а також та головним чином - обґрунтувати та довести протиправність поведінки особи, яку він вважає відповідальною за заподіяння збитків.

Слід відрізняти обов`язок боржника по відшкодуванню збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (стаття 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності пояснюється також тим, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду - особа, яка її завдала.

Як уже було зазначено вище, зобов`язання у даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна від 06.12.2007.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що внаслідок повернення майна, яке було передано відповідачу на підставі договору оренди майна від 06.12.2017, позивачу завдано збитків, а саме за результатом дій відповідача, позивачем будуть понесені збитки на суму відновлювальних робіт в розмірі 82491,00 гривень.

Виходячи із вищевикладеного, саме на позивача покладається обов`язок доказування перед судом обставини вчинення відповідачем протиправних, незаконних дій, із утримання у своєму володінні належного позивачу нерухомого майна та погіршенням стану орендованого приміщення, обґрунтування протиправності таких дій із посиланням на конкретні обставини справи, що випливає із загальних правил доказування, встановлених ст.ст. 73, 74 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2017 Фізичною особою-підприємцем Купович Галиною Степанівною та Фізичною особою-підприємцем Суксіною Вірою Михайлівною було укладено договір оренди нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 12, 2А, для розміщення салону тайського масажу.

06.12.2017 року на виконання умов договору сторонами підписано Акт прийому передачі, відповідно до якого орендарю передано приміщення оренди, за адресою: вул. Наливайка С., 12/2а, м. Львів.

Судом досліджено акт приймання-передачі вказаного вище майна та встановлено, що Орендар претензій до орендодавця, щодо якісних характеристик об`єкта оренди не має. План приміщення, що передавалося, зазначався у додатку 2 до договору. Крім того, даним актом сторони погодили, що приміщення знаходиться в доброму стані.

Відповідно до п. 6.2 спеціальної частини договору, дата закінчення строку оренди є 06.11.2020 року.

В подальшому, 05.11.2020 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої п. 6.2. Розділу І договору викладено у новій редакції, визначено строк дії оренди - 31.08.2021 року.

Отже, орендар був обізнаний про те, що спірний договір чинний до 31.08.2021.

Пунктом 4.4.1. загальної частини договору, зазначено, що на дату закінчення, а при достроковому припиненню дії договору - на дату, що є останнім днем оренди Об`єкта, до 18.00 год., орендар передає Об`єкт орендодавцю в тому ж стані, в якому Об`єкт знаходився на дату початку, з врахуванням нормального зносу та проведених орендарем ремонтних робіт (в тому числі поточного ремонту).

Згідно з п. 6.6 загальної частини договору, орендар зобов`язаний підтримувати в об`єкті чистоту та охайність, прибирати приміщення, фарбувати та відновлювати фарбування стін, мити внутрішні поверхні вікон, замінювати освітлювальні прилади, дотримуватися санітарно-гігієнічних та екологічних норм, знищувати/утилізовувати відходи і сміття, що виникають внаслідок діяльності орендаря в об`єкті, в місцях в терміни, і в порядку, що передбачені законодавством.

Згідно з п. 4.4.2. загальної частини договору, користування об`єктом оренди вважається закінченим, а об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з дати підписання Акта прийому передачі про повернення об`єкта оренди орендодавцю, що підписується в дату закінчення в двох примірниках повноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 року, після перевірки стану об`єкта оренди, між сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі про повернення Об`єкта, про те, що згідно з договором оренди приміщення від 06.12.2017 року, орендар передав, а орендодавець прийняв приміщення оренди, за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 12/2а.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що у вказаному акті сторони зазначили пошкодження орендованого приміщення, виклавши в у 6-ти пунктах (детальніше розписані у фактичних обставинах справи, встановлених судом). З пунктами 1, 2, 3, 5 відповідач погодився та зобов`язався такі усунути, протягом 5 днів, з дня підписання Акту, щодо п. 4 та 6 відповідач зазначив, що стан приміщення відповідає тому, який був станом на момент прийняття приміщення в оренду.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що в акті жодної згадки про покриття підлоги не має так, як таке було відсутнє і облаштовувалося ними самостійно.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що з акту приймання передачі орендованого майна орендарю, орендоване приміщення було передано останньому у стані, що не потребувало ремонту та таке було готове для здійснення господарської діяльності.

Окрім того, п. 1.6. загальної частини договору сторони визначили, що підлягає під розуміння зміни, відтак, до змін відноситься переобладнання об`єкта та/або виконання невід`ємних поліпшень Об`єкта; зміна планування Об`єкта; перефарбування фасаду; встановлення чи зняття ідентифікаційних вивісок, реклами чи оголошень на Об`єкті; виконання (спорудження, додавання, прикріплення чи встановлення) будь-яких додаткових елементів, установка/обладнання/зміна Інженерних мереж (в тому числі, але не обмежуючись: електричну розводку, каналізацію, водопостачання, телефонну мережу, пожежну і іншу сигналізацію).

Разом з тим, п. 3.2 загальної частини договору передбачено, що зміни (п. 1.6. Договору) на об`єкті повинні бути письмово погоджені з Орендодавцем.

В даному випадку заяв які б свідчили про те, що орендар звертався до орендодавця із письмовою заявою про надання дозволу (згоди) на виконання будь-яких робіт, які пов`язані із зміною об`єкта оренди відсутні такі докази в матеріалах справи відсутні, а відтак орендар не мав права здійснювати без згоди орендодавця будь-які зміни.

Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що твердження відповідача, щодо відсутності підлогового покриття, є надуманими та не знайшли свого підтвердження, оскільки майно було передано в доброму стані та зауваження, щодо відсутності підлогового покриття відповідачем не були зроблені. Крім того, докази письмового погодження Орендодавця щодо проведення змін в орендованому приміщенні в матеріалах справи -відсутні.

Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що пунктом 3.3. визначено, що після закінчення Строку оренди або у разі дострокового розірвання договору, всі поліпшення Об`єкта, що підлягають відділенню (якщо їх можливо відділити без шкоди для Об`єкта, конструкцій, стін та інших його елементів), які виконані або встановлені Орендарем або за його кошти, є власністю Орендаря і можуть бути ним вилучені, якщо Сторонами не буде узгоджене інше.

Разом з тим, позивач на підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи висновок експерта Табунщик Т.Я. (№ 042/21 від 22.10.2021), який був зроблений останнім на замовлення позивача.

Із висновку експерта вбачається, що стан орендованого приміщення, після повернення об`єкта власнику характеризується як незадовільний - «Експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту». Вартість відновлювального ремонту в пошкоджених приміщеннях становить 83247,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що приміщення отримано відповідачем в оренду в доброму стані, про що зазначено в Акті прийому-передачі від 06.12.2017, натомість повернено в незадовільному стані, що підтверджується Актом повернення об`єкта від 31.08.2021 та висновком експерта № 042/21 від 22.10.2021.

Щодо твердження відповідача про невідповідність висновку експерта, у зв`язку із тим, що не досліджено стан приміщення на момент передачі в оренду, а також з підстав виходу експерта за межі поставлених питань, судова колегія вважає безпідставним та таким, що не заслуговує на увагу суду, оскільки, експертом при здійсненні експертизи було взято до уваги стан приміщення який зазначений в акті приймання передачі від 06.12.2017, відтак твердження відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, не заслуговують на увагу суду твердження відповідача, що експерт вийшов за межі поставлених питань, судова колегія звертає увагу на те, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, згідно ст. 384 КК України, про що проставлений підпис експерта (Табунщик Т.Я.).

Отже, враховуючи вище встановлені обставини, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, щодо застосування такої міри відповідальності як збитки.

Відтак, вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника, як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що протиправність поведінки відповідача полягає в порушенні п. 8.4 договору, яким визначено, що у разі пошкодження Об`єкта Орендарем, Орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю вартість відновлення Об`єкта, виходячи з вартості такого відновлення за ринковими цінами, що діють на момент відшкодування, чи відновити пошкоджене майно за свій рахунок за узгодженням з орендодавцем.

Судова колегія, погоджується з відповідачем, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції, невірно зіслався на п. 8.3 договору так, як визначення п. 8.3 договору, які зазначені в оскаржуваному рішенні, відповідають п. 8.4 договору, однак, судова колегія зазначає, що дана обставина не є підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини з оренди майна, врегульовані договором від 06.12.2017, в якому прямо передбачено, що відповідач повинен забезпечувати збереження і цілісність прийнятого в оренду майна позивача та відшкодовувати збитки за пошкодження майна, отже, відповідач порушив договірні зобов`язання по схоронності орендованого майна та саме, внаслідок пошкодження майна при звільненні об`єкта оренди, що останнім не заперечується, позивач зазнав збитків, відтак, настає відповідальність відповідача у виді відшкодування завданих збитків, при цьому, сторонами у договорі оренди не зроблено застереження, що відповідач звільняється від відповідальності за необережне завдання збитків.

Таким чином, поведінка відповідача суперечила вимогам законодавства. Зважаючи на зазначене, судом встановлено такий елемент складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка.

Щодо такого елементу складу цивільного правопорушення, як шкода, слід зазначити, що позивач є власником приміщення, яке орендувалось відповідачем.

З метою відновлення стану приміщення, яке передавалось орендарю на початку орендних правовідносин, позивач звернувся до експертної установи ТОВ «Гал-Світ», де експертом Табунщик Т.Я., підготовлено та надано висновок експерта №042/21. За наслідками виконання експертного дослідження, експертом зроблено висновок, що шкода становить 83247,00 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначене, суд встановлює такий елемент складу цивільного правопорушення, як наявність шкоди в розмірі 83247,00 грн.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками полягає в тому, що внаслідок пошкодження відповідачем орендованого майна, позивач понесе збитки в сумі 83247,00 грн.

Щодо вини, судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд вірно дійшов висновку про те, що законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Однак, суд ураховує вказані положення, та звертає увагу на те, що розглядаючи даний спір, суд, не встановлює обставин вчинення особою кримінального правопорушення та його вину у вчиненні кримінального злочину, оскільки, в даному випадку досліджується наявність складу цивільного правопорушення, як підстави для цивільно-правової відповідальності за завдані збитки.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як уже було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів відсутності вини у діях відповідача, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.

Оскільки, при стягненні збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі вина, то суду необхідно враховувати, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві.

Цивільним кодексом України закріплено легальну цивільно-правову дефініцію вини (ст. 614 ЦК України), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Отже, вина у цивільному праві це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди. Дане визначення вини позбавлене суб`єктивної характеристики, воно ґрунтується на зовнішніх, об`єктивних критеріях визначення.

Вина доведена самими актами, які засвідчують стан отримання майна в оренду та повернення її орендодавцю.

Ураховуючи положення ст. 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідач, з урахуванням положень ч. 1 ст. 883 ЦК України, не довів відсутності його вини у завданні збитків позивачу.

Разом з тим, відповідачем у справі не доведено відсутності своєї вини, щодо пошкодження орендованого майна, при цьому, як вбачається із матеріалів справи, ФОП Суксіна В.М., при поверненні орендованого майна, частково визнала завдані пошкодження у приміщенні та зобов`язалась у термін до 07.09.2021 року такі усунути. Однак, такі дії виконані не були.

Щодо заявленої до стягнення суми збитків, судова колегія зазначає, що такі заявлені вірно, виходячи з п. 8. спеціальної частини договору та взято до уваги розмір граничного платежу в сумі 32760,00 грн.

Відповідно до п. 5.3.1. загальної частини договору, в разі будь-якого порушення орендарем договору орендодавець надсилає орендарю письмове повідомлення з вимогами погасити прострочену заборгованість по платежах, відшкодувати шкоду та/або збитки, понесені орендодавцем. У разі, якщо орендар не задовольняє вказану вимогу протягом робочих днів з моменту отримання такого повідомлення, орендодавець може на власний розсуд використовувати гарантійний платіж або будь-яку його частину для відшкодування зазначеної шкоди та/або витрат, включаючи будь-яку частину суми несплаченої орендної плати.

Згідно з п. 5.3.3. загальної частини договору, сторони погодили, що внесена орендарем на користь орендодавця сума гарантійного платежу зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди, якщо сума гарантійного платежу не була використана попередньо, згідно п. 5.3.1. цього договору.

Відтак, сума орендної плати за останній місяць оренди у розмірі 32004,00 грн сплачено та зараховано орендодавцем за рахунок суми гарантійного платежу.

Як зазначає позивач, залишок в розмірі 756,00 грн зараховано відповідачу в рахунок погашення завданої шкоди орендованому приміщенню, а тому до стягнення підлягають збитки в розмірі 82491,00 грн.

Не заслуговують на увагу суду твердження відповідача, що розмір шкоди визначений невірно, так як судом взято до уваги висновок експерта, який на думку відповідача є неналежним доказом, оскільки всупереч вимогам ч. 6 ст. 98 ГПК України, у висновку експерта не зазначено, хто був присутній при проведенні експертизи, судова колегія вважає таким, який не заслуговує на увагу суду, оскільки, як уже було зазначено вище, експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок згідно ст. 384 КК України, про що проставлений підпис експерта (Табунщик Т.Я.).

Крім того, не заслуговують на увагу суду твердження відповідача про те, що після закінчення строку договору оренди та повернення об`єкта оренди орендодавцю, відносини між стонами щодо відновлення пошкодженого майна, слід регулювати не главою 58 Найм (оренда) ЦК України, а главою 61 Підряд ЦК України, оскільки, відповідач підписуючи акт приймання-передачі повернення об`єкта оренди відповідач частково погодилась із пошкодженням даного об`єкта та зобов`язалась, протягом 5 робочих днів, з моменту підписання акту, власними силами усунути пошкодження, що зазначені у п. 1.-3, 5. Щодо п. 4 та 6 відповідач не погодилась виконати, однак, погоджені пункти відповідач не виконала через добросовісність позивача, які полягали у ненаданні доступу до об`єкта, в якому було узгоджено усунути пошкодження. Щодо дій позивача в даному випадку судом не надано належної оцінки, виходячи з наступного.

По-перше, сторонами у справі є позивач та відповідач, між якими було укладено договір оренди нерухомого майна, а відтак правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі зазначеного вище договору оренди. Щодо договору підряду який було укладено відповідачем та підрядником є іншим правочином, який не має відношення до даної справи.

По-друге, відповідач частково погодилась із завданими позивачу збитками про що свідчить акт приймання передачі орендованого майна позивачу.

Про-третє, поліпшення, на які покликається відповідач, не були погоджені позивачем про що було зазначено вище у цій постанові.

По-четверте, дії відповідача, щодо усунення пошкоджень та недобросовісність на думку відповідача дії позивача, які полягають у недопущенні підрядника для виконання певних робіт судом до уваги не приймаються, оскільки останній був обізнаний про закінчення договору оренди, відповідно до п. 4.4.1. загальної частини договору, зазначено, що на дату закінчення, а при достроковому припиненню дії договору - на дату, що є останнім днем оренди Об`єкта, до 18.00 год., орендар передає Об`єкт орендодавцю в тому ж стані, в якому Об`єкт знаходився на дату початку, з врахуванням нормального зносу та проведених орендарем ремонтних робіт (в тому числі поточного ремонту).

Отже, з врахуванням наведеного, місцевим господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача збитків в сумі 82491,00 грн.

Щодо оскарження відповідачем додаткового рішення судова колегія зазначає, що оскільки суд не знайшов підстав для скасування рішення у даній справі та задоволення вимог відповідача, то і відсутні правові підстави для скасування додаткового рішення.

Разом з тим, відповідач у своїй апеляційній скарзі не зазначив жодних підстав з чим саме не погоджується, однак просить скасувати додаткове рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Разом з тим, відповідач, у своїй апеляційній скарзі зазначив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, попередній розрахунок зазначений в сумі 20000,00 грн в підтвердження заявлено до апеляційної скарги додає лише ордер про надання правничої допомоги.

Натомість, позивач, у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу понесені за розгляд апеляційних скарг, орієнтовний розрахунок яких становить 1700,00 грн. Також у підтвердження до відзиву додає ордер на надання правової допомоги від 09.09.2022, витяг з договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування заявлених витрат на професійну правничу допомогу при написанні відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що згідно із договором № № 707-01/12/21 від 01.12.2021 про надання правової допомоги, винагорода за правову допомогу, що надається адвокатом оплачується Клієнтом за ставкою 1700,00 грн за 1 годину витрачену Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача ФОП Купович Г.С. представляв адвокат АО «Матвіїв і Партнери» - Копистинський Т.М., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 707-01/12/21 від 01.12.2021 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1113353.

Повноваження Копистинського Т.М.., як адвоката, підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №000551 від 22.03.2017.

Як свідчать матеріали справи, з метою отримання правової допомоги, у тому числі і представництва інтересів у суді, ФОП Купович Г.С. звернулась до Адвокатського об`єднання "Матвіїв і Партнери", про що було укладено відповідний Договір про надання правової допомоги № 707-01/12/21 від 01.12.2021 року.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору по надання правової допомоги виконавець бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги (послуг правового характеру) у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується здійснювати оплату правової допомоги та фактичних витрат, понесених безпосередньо при виконанні цього договору.

Відповідно до умов пункту 1.2 договору правова допомога полягає у наступному: б) розробка проектів угод, договорів, контрактів будь-якого виду, інших документів правового характеру; в) здійснення правової експертизи угод, договорів, контрактів будь-якого виду, інших документів правового характеру; г) правове обґрунтування проектів діяльності Клієнте, включаючи рекомендації стосовно оптимальних шляхів досягнення поставленої мети; д) надання правових роз`яснень в усній чи письмовій формі.

Представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства (пункт 1.2.4 договору).

Згідно із договором № № 707-01/12/21 від 01.12.2021 про надання правової допомоги, винагорода за правову допомогу, що надається адвокатом оплачується Клієнтом за ставкою 1 700,00 грн за 1 годину витрачену Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги.

Згідно пункту 2.7 договору факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписуються повноважними представниками Сторін, і є первинними обліковими документами. Акти про надану правову допомогу готуються Виконавцем і передаються Клієнту разом із рахунком для оплати. У разі відсутності зауважень до якості та/або обсягу наданих послуг Клієнт протягом 5 (п`яти) календарних днів підписує та повертає Виконавцю його примірник акту про надану правову допомогу. У випадку не підписання Клієнтом акту про надану правову допомогу у вищевказаний строк, а також необґрунтованої відмови від його підписання, Виконавець підписує акт в односторонньому порядку, вказуючи про відмову від підписання акту Клієнтом.

В даному випадку акт про надану правничу допомогу при написанні відзиву в матеріалах справи відсутній.

Судова колегія звертає увагу на те, що відзив на апеляційну скаргу є ідентичним позовній заяві, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин в оскаржуваному рішенні, а тому в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги слід відмовити.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 23 травня 2022 року та додаткове рішення від 06.06.2022 у справі № 914/3819/21, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 23 травня 2022 року та додаткове рішення від 06.06.2022 у справі № 914/3819/21 належить залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Суксіної Віри Михайлівни, від 02.09.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2224/22, 01-05/2225/22 від 07.09.2022) - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Суксіної Віри Михайлівни, від 02.09.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2224/22, 01-05/2225/22 від 07.09.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23 травня 2022 року та додаткове рішення від 06.06.2022 у справі № 914/3819/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ФОП Суксіну Віру Михайлівну.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

5. Матеріали справи № 914/3819/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М.Гриців

Суддя О.В.Зварич