ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Справа № 911/1355/22

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Поліпартс

до Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства Центренерго

про стягнення 178 951,65 грн

за відсутності представників сторін у зв`язку з неявкою;

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 09/08/01 від 09.08.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпартс» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - відповідач) про стягнення 599803,54 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем умов Договору № 12/383 від 09.11.2021 про закупівлю (поставку) товарів щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 471 922, 56 грн, а також нараховані на зазначену суму 7 976,18 грн 3% річні, 80 408,39 грн інфляційні втрати та 39 496,41 грн, які просить стягнути позивач.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.08.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.09.2022. Сторонам установлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Ухвалою суду від 12.09.2022 та від 26.09.2022 було відкладено підготовче засідання з метою надання часу відповідачеві для реалізації процесуальних прав та обов`язків, зокрема подання відзиву на позов.

04.10.2022 через канцелярію суду (вх. номер 13650/22) від Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства Центренерго надійшов відзив від 27.09.2022 № 25/615-2590 на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що виникнення форс-мажорних обставин на території України призвели до неможливості вчасно та належним чином виконати свої договірні зобов`язання.

Додатково в поданому відзиві відповідачем викладено прохання про зменшення в порядку ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з перебуванням відповідача у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах та з урахуванням того, що позивачем не понесено жодних збитків.

Ухвалою суду від 12.10.2022 підготовче засідання призначено на 24.10.2022.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.10.2022 було продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено судовий розгляд на 14.11.2022.

31.10.2022 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив, який судом залучено до матеріалів справи. В поданих запереченнях позивач вказує на те, що обов`язок по оплаті поставленого товару у відповідача виник до настання форс-мажорних обставин, які були засвідчені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, зокрема за видатковою накладною №7311 від 15.12.2021 товар мав бути оплачений до 14.01.2022 включно, за видатковою накладною №7455 від 16.12.2021 до 18.01.2022. Таким чином, посилання відповідача викладені у відзиві є безпідставними, а нарахування штрафних та фінансових санкцій є правомірним та обґрунтованим.

Також від позивача 31.10.2022 надійшла заява № 27/10/02 від 27.10.2022 про збільшення розміру позовних вимог, за змістом якої останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 650 874,21 грн, з яких: 471922,56 грн основного боргу, 11 040,59 грн 3 % річних, 102879,12 грн інфляційних втрат та 65031,94 грн пені. Вказана заява обґрунтована збільшенням кількістю календарних днів прострочки по оплаті товару, відтак відповідно до поданої заяви просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати в строк до 27.10.2022 року.

Ухвалою суду від 14.11.2022 було прийнято зазначену заяву до розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2022.

На електронну адресу суду 02.12.2022 від ПАТ Центренерго в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція надійшов лист № 25/705-3481 датований 01.12.2022, в якому повідомляється, що відповідачем самостійно була погашена сума основного боргу за Договором № 12/383 від 09.11.2021 про закупівлю (поставку) товару у розмірі 471 922,56 грн, на підтвердження чого до листа додано копії платіжних доручень № Зм.245 від 29.11.2022 на суму 427642,56 грн та № Зм.346 від 29.11.2022 на суму 44 280,00 грн.

05.12.2022 через канцелярію суду (вх. номер 17535/22) позивачем подано заяву від 05.12.2022 про відмову від частини позовних вимог, за змістом якої останній також зазначає, що відповідачем після відкриття провадження у справі було добровільно сплачено основний борг у розмірі 471922,56 грн, у зв`язку з чим позивач просив суд закрити провадження у справі № 911/1355/22 в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 471 922,56 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2022 заяву ТОВ «Поліпартс» було задоволено та закрито провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 471922,56 грн; розгляд справи по суті відкладено на 12.12.2022. З урахуванням викладених обставин, станом на 12.12.2022 предметом стягнення в даній справі є сума 178 951,65 грн, яка складається з 11040,59 грн 3% річних, 102879,12 грн інфляційних втрат та 65031,94 грн пені.

08.12.2022 представником ТОВ «Поліпартс» через електронну пошту суду було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, яка долучена до матеріалів справи.

З огляду на те, що наявних у матеріалах справи доказів є достатньо для розгляду справи по суті, а також те, що явка позивача обов`язковою не визнавалась, суд задовольняє заяву позивача та вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021 року між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліпартс» (далі - постачальник) було укладено Договір № 12/383 про закупівлю (поставку) товарів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору.

Відповідно п. 1.2 Договору, покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов Договору.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки інші характеристики продукції зазначені в Додатку до договору (п.1.3).

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що постачальник гарантує, що продукція належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством.

Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2020року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору (п. 1.5 Договору).

Згідно п. 2.1, 2.2 ціною Договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним Договором. Ціни на продукцію визначаються в Додатку до Договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору, розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку, передбаченому Додатком № 1 до договору.

Розділом 3 Договору передбачено, що постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно Додатку до Договору. Місце, строк (термін) поставки продукції визначається в Додатку до Договору.

Як вказано в п. 5.3 Договору, датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції. В разі якщо фактична передача продукції і дата підписання Акту приймання-передачі продукції не співпадають - до підписання Акту приймання передачі продукції (в т.ч. в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідальне зберігання.

Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент передбачений в п. 5.3 Договору (п.5.5).

Як свідчать матеріали справи, постачальник передав, а покупець отримав товар на загальну суму 471922,56 грн, про що було оформлено видаткову накладну № 7311 від 15.12.2021 року про поставку товару (шин) на загальну суму 427642,56 грн. та видаткову накладну № 7455 від 16.12.2021 року про поставку товару (шин) на загальну суму 44280,00 грн.

У відповідності до згаданих накладних, товар отримав без зауважень та заперечень Теслюк Вадим Володимирович. На підтвердження повноважень останньому було видано довіреність № 333 від 15.12.2021 зі строком дії до 24.12.2021.

Також на виконання умов Договору, сторонами було складено та підписано Акти приймання-передачі товарів, зокрема, згідно видаткової накладної № 7311 від 16.12.2021, згідно видаткової накладної № 7455 20.12.2021.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору, розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: відстрочка платежу 30 календарних днів з моменту поставки продукції до складу покупця та підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції на кожну окремо поставлену продукцію.

Зважаючи на те, що термін оплати настав, однак сума отриманого товару на загальну суму 471922,56 грн погашена не була, позивач звернувся з даним позовом до суду. На вказану суму боргу позивачем поряд також нараховані фінансові та штрафні санкції.

У поданому відзиві на позов не вбачається заперечень відповідача стосовно факту поставки товару чи прийняття товару неналежної якості, тощо. Пояснення відповідача зводяться до настання форс-мажорних обставин на території України, що, в свою чергу, призвело до неможливості вчасно та належним чином виконати свої договірні зобов`язання. На підтвердження власної позиції відповідачем подано лист Торгово-промислової палати України № 2024/002.0-7.1 від 28.02.2022. Вказані обставини відповідач просив врахувати при розгляді справи.

Разом з тим, під час розгляду справи сума основного боргу в розмірі 471 922,56 грн була оплачена повністю відповідачем, про що свідчать платіжні доручення № Зм.245 від 29.11.2022 на суму 427642,56 грн та № Зм.346 від 29.11.2022 на суму 44 280,00 грн.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення основного боргу, ухвалою суду від 05.12.2022 було закрито провадження у справі в частині стягнення 471 922, 56 грн.

Однак, враховуючи на те, що предметом стягнення в даній справі, є нараховані на суму основного боргу 3% річних в сумі 11 040,59 грн, 102879,12 грн інфляційних втрат та 65031,94 грн пені, загалом 178951,65 грн за період з січня 2022 по жовтень 2022, суд розглядає справу саме в частині стягнення фінансових та штрафних санкцій в межах згаданої суми.

У відзиві на позов відповідач додатково до визначених форс-мажорних обставин, на які він просив звернути увагу суду та які на його переконання є підставою для відмови 3% річних, пені та інфляційних втрат, виклав прохання про зменшення в порядку ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України вищезазначених фінансових та штрафних санкцій, у разі їх задоволення судом, з огляду на те, що ПАТ «Центренерго» є товариством, основним видом діяльності якого є виробництво та продаж електроенергії. Наразі із трьох теплових електростанцій ПАТ «Центренерго» обмежену діяльність проводить лише Трипільська ТЕС, інші дві зупинили свою діяльність повністю. Відтак, на переконання відповідача, існують об`єктивні підстави для зменшення до стягнення заявлених пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про закупівлю (поставку) товарів від 09.11.2021 № 12/383.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Додатком до Договору № 1 визначено умови розрахунків: відстрочка 30 календарних днів з моменту поставки продукції до складу покупця та підписання представниками сторін Акту приймання-передачі продукції за кожну окремо поставлену партію продукції.

Частиною 5 статті 254 ЦК України визначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що згідно видаткової накладної № 7311 від 15.12.2021 на суму 427642,56 грн та складеного Акту приймання передачі від 16.12.2021, з урахуванням п. 3 Додатку № 1 до Договору від 09.11.2021, а також вищезазначеної норми цивільного законодавства, граничний термін строку оплати товару настав 17.01.2022 року, таким чином з 18.01.2022 відповідач є таким, що порушив грошове зобов`язання зі сплати основного боргу.

Згідно видаткової накладної № 7455 від 16.12.2011 на суму 44280,00грн та складеного Акту приймання передачі від 20.12.2021, з урахуванням п. 3 Додатку № 1 до Договору від 09.11.2021, граничний строк оплати товару настав 19.01.2022, таким чином з 20.01.2022 відповідач є таким, що порушив грошове зобов`язання зі сплати основного боргу.

Як вказує позивач та вбачається з поданого ним розрахунку відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, ним заявлені до стягнення 65031,94 грн пені, а саме:

- 58 979,53 грн згідно видаткової накладної № 7311 від 15.12.2021, нарахованої на суму 427642,56 грн за період з 15.01.2022 по 27.10.2022.

- 6052,41 грн згідно видаткової накладної № 7455 від 16.12.2021, нарахованої на суму 44280,00 грн за період з 19.01.2022 по 27.10.2022.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.6 Договору від 09.11.2021 року сторони визначили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни неоплаченої продукції.

Перевіркою виконаних позивачем розрахунків за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» від кожного акту окремо та враховуючи визначені судом періоди нарахування, встановлено, що за накладною № 7311 підлягає до стягнення 29372,60грн пені за період з 18.01.2022 по 18.07.2022; за накладною № 7455 підлягає до стягнення 3080,19 грн за період з 20.01.2022 по 20.07.2022. Загалом 32452,79 грн.

За таких обставин, нарахована та заявлена до стягнення пеня в розмірі 65031,94 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 32452,79 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого розрахунку позивача та у відповідності до клопотання про збільшення розміру позовних вимог інфляційні втрати складають 102879,12 грн (з січня 2022 по вересень 2022), 3% річних 11040,59 грн (з 15.01.2022 по 27.10.2022 за видатковою накладною № 7311 та з 19.01.2022 по 27.10.2022 за видатковою накладною № 7455).

Перевіркою виконаних позивачем розрахунків за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» від кожного акту окремо та враховуючи визначені судом періоди нарахування, а саме:

- стосовно 3% річних, згідно видаткової накладної № 7311 починаючи з 18.01.2022 по 27.10.2022, згідно видаткової накладної № 7455 починаючи з 20.01.2022 по 27.10.2022;

- стосовно інфляційних втрат, згідно видаткової накладної № 7311 починаючи з лютого 2022 по вересень 2022, згідно видаткової накладної № 7455 починаючи з лютого 2022 по вересень 2022, суд зазначає, що вірним розрахунком 3% річних є сума 10 969,77 грн; інфляційних втрат - 95 521, 85 грн.

За таких обставин позовні вимоги в частині про стягнення 11 040,59 грн 3% річних та 102879,12 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 10969,77 грн та 95521,85 грн відповідно.

Слід зазначити, що відповідач, посилаючись у своєму відзиві на норми, які регулюють питання зменшення неустойки виклав позицію про те, що нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, у разу їх задоволення судом, підлягають зменшенню.

Аргументуючи підстави для зменшення штрафних санкцій, відповідач вказує на перебування відповідача у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах та обмеженою діяльністю ТОВ «Центренерго», як виробника та постачальника електричної енергії, а також на форс-мажорні обставини, внаслідок військової агресії Російської Федерації на території України та відсутністю понесених збитків з боку позивача.

Як зазначив позивач у своїй відповіді на відзив, виклавши в ній заперечення стосовно задоволення клопотання відповідача, по-перше, обов`язок по оплаті поставленого товару виник до настання форс-мажорних обставин, по-друге, позивач не звертався з письмовими повідомленнями про настання форс-мажорних обставин, що унеможливили виконання своїх зобов`язань за Договором з боку відповідача, хоча такий порядок повідомлення закріплений умовами Розділу 10 Договору № 12/383. Відтак, посилання відповідача викладені у відзиві стосовно зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставним та підлягають відхиленню.

Першочергово суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на заявлені до зменшення 3% річних та інфляційних втрат, зокрема, приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України надано суду право зменшити розмір штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, вимога відповідача про необхідність зменшення належних до стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат не підлягає розгляду, оскільки вони нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та не є штрафними санкціями в розумінні статті 230 Господарського кодексу України.

Стосовно вимоги про зменшення розміру належної до стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне:

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Частиною 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Разом з тим, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Посилання позивача на підстави для зменшення штрафних санкцій полягають у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах підприємства; форс-мажорних обставинах, внаслідок військової агресії на території України; відсутністю понесених збитків з боку позивача.

Щодо наявності форс-мажорних обставин. З даного приводу відповідач вказав, що опублікованим 28.02.2022 року листом за номером 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України підтвердила факт форс-мажорних обставин на території України, які були спричинені військовою агресією Російської Федерації. Таким чином, оскільки дані обставини є надзвичайними, невідворотними для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання зобов`язань виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили.

З даного приводу суд зазначає, що п. 10.1 Договору позивач та відповідач визначили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Разом з тим, п. 10.2 передбачено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачем вчинялись дії для врегулювання даної ситуації, зокрема, звернення з повідомленнями до позивача про неможливість виконати обов`язок згідно Договору, як це зазначено в п. 10.2 Договору. До того ж судом враховано, що обов`язок зі сплати суми основного боргу виник до настання форс-мажорних обставин.

Щодо перебування товариства ПАТ «Центренерго» в надзвичайно складних фінансово-економічних умовах підприємства. В обґрунтування зазначених обставин відповідач вказує на нестабільну ситуацію на ринках електроенергії, спричинених військовими діями. Це пояснюється тим, що ПАТ «Центренерго» є товариством, основним видом діяльності якого є виробництво та продаж електроенергії. Однак, на сьогодні із трьох теплових електростанції наразі обмежену діяльність проводить лише Трипільська ТЕС.

Також як стверджує відповідач, про що ним викладено у відзиві, за наслідками фінансової діяльності за 1 півріччя 2022 чистий фінансовий збиток становить ,00 грн, що підтверджується Балансом (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2022 за Формою № 1 та Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2022 за Формою 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи положення вказаних вище норм процесуального законодавства, при зверненні до суду з заявою про зменшення розміру неустойки заявником повинні бути доведені конкретні обставини, які підтверджують перебування товариства в надзвичайно складних фінансово-економічних умовах.

Тобто, посилаючись на збиткову фінансову діяльність підприємства, відповідач не надає жодних доказів, які б свідчили про існування таких обставин.

Стосовно посилань відповідача для зменшення розміру штрафних санкцій з підстав відсутності понесених збитків з боку позивача суд зазначає.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 910/19925/17.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Таким чином, зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Суд зважає на те, що навіть якщо позивач не поніс реальні збитки, неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача вплинуло й на інтереси позивача, що полягало у справедливому сподіванні останнього на належне виконання відповідачем договору та дотримання фінансової дисципліни та спричинило вимушене звернення до суду про стягнення заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для зменшення штрафних санкцій з урахуванням наведених відповідачем обставин, немає.

Враховуючи викладене вище, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлений і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 32452,79 грн пені, 10969,77 грн 3% річних та 95521,85 грн інфляційних втрат. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже зазначалось, позивач відмовився від позову в частині стягнення 471922,56 грн, про що було подано відповідну заяву. Ухвалою суду від 05.12.2022 провадження в частині стягнення основного боргу закрито та розяснено, що розподіл судових витрат буде вирішено при ухваленні рішення у даній справі.

Стаття 130 ГПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містяться у ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Зважаючи на викладене, 50% судового збору в сумі 3539,42 грн, який обрахований виходячи із розміру позовних вимог, стосовно яких позивач подав заяву про відмову - 471922,56 грн, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України. Решта судового збору підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, предметом розгляду в даній справі було стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені в сумі 178951,65 грн, з яких було задоволено судом - 138 944,41 грн. Таким чином, сума судового збору з урахуванням пропорційності та яка підлягає до стягнення з відповідача складає 2084,16 грн.

Додатково ч. 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на неправомірність дій відповідача, які фактично призвели до вимушеного звернення ТОВ «Поліпартс» із позовом до суду за захистом своїх порушених прав, суд вважає можливим застосувати приписи частини дев`ятої статті 129 ГПК України та покласти на відповідача 50% судового збору від розміру позовних вимог в сумі 471922,56 грн стосовно яких позивач подав заяву про відмову, та які за підрахунком суду складають 3539,42 грн.

Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 5623,58 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 129, 130, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська область, Обухівський район, смт Козин, вул. Рудиківська, 49, ) в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (63460, Харківська область, Зміївський район, смт Слобожанське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпартс» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 15А, ) - 10969 (десять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 77 коп. 3% річних, 95521 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот двадцять одну) грн 85 коп. інфляційних втрат, 32452 (тридцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн 79 коп. пені та 5 623 (п`ять тисяч шістсот двадцять три) грн 58 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Поліпартс» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 15А, ) з Державного бюджету України 3 539 (три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн 42 коп. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1691 від 08.08.2022 на суму 8 997 грн 05 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.12.2022 року

Суддя О.В. Щоткін