УХВАЛА

м. Київ

23.12.2022Справа № 910/14239/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши матеріали

заяви ОСОБА_1

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:

- зупинити дію рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання № 1208 від 30 вересня 2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2»;

- заборонити Вінницькій міській раді вчиняти дії щодо реорганізації юридичної особи Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2»;

- заборонити Вінницькій міській раді та всім державним реєстраторам суб`єктів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, включаючи державних реєстраторів структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополя державної адміністрації, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - Комунальне некомерційне підприємство «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2»;

- заборонити Вінницькій міській раді та Комісії з реорганізації шляхом приєднання комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» вчиняти дії щодо майна Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2», а саме передавати в оперативне управління, постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати в оренду, продавати, використовувати як заставу, вирішувати питання його відчуження;

- заборонити Вінницькій міській раді та Комісії з реорганізації шляхом приєднання комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» проводити скорочення працівників Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» на підставі рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання № 1208 від 30 вересня 2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2022р. вказану заяву передано для розгляду судді Приходько І.В. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 910/14239/22.

Подана заява мотивована тим, що Вінницькою міською радою прийнято незаконне та безпідставне рішення № 1208 про реорганізацію КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2», яке порушує права позивачки як користувача медичних послух цієї установи, оскільки вона зареєстрована в районі обслуговування з надання акушерсько-гінекологічної допомоги за місцем проживання.

Крім того, заявниця вважає, що оспорюване рішення порушує її права як члена трудового колективу, реорганізація підприємства є недбайливим ставленням до комунального майна та введе до занедбання спільної комунальної власності територіальної громади міста Вінниця.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Дослідив матеріали поданої заяви про забезпечення позову, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч. 3 ст. 138 ГПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

У вказаній заяві, заявниця повідомляє про намір звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом до Вінницької міської ради та Міністерства юстиції України про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022р. "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" та про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Заявниця вважає, що у зв`язку з незаконною реорганізацією комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" на підставі прийнятого Вінницькою міською радою рішення № 1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" порушуються її права, як члена трудового колективу зазначеного комунального підприємства, а також порушується право членів Вінницької міської територіальної громади на отримання медичних послуг та право членів територіальної громади на участь у вирішені питань, що безпосередньо стосуються прав та законних інтересів громади.

Отже, захід забезпечення позову, який ОСОБА_1 просить вжити, стосується жителів Вінницької міської територіальної громади, які (в т.ч. і заявниця) є власниками комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Однак, заявницею не доведено право на звернення до суду із заявою про забезпечення позову в інтересах інших осіб, а саме жителів відповідного муніципального утворення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Із заяви про забезпечення позову слідує, що ОСОБА_1 не є учасником (засновником, акціонером, членом) комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", а тому спір за позовом, з яким вона має намір звернутися до суду, не є корпоративним спором.

Крім того, як слідує із заяви про забезпечення позову, заявниця має намір звернутися до суду з позовом про скасування оскаржуваного рішення. Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_1 стверджує, що оскаржуване рішення міської ради порушує її трудові права та інтереси, оскільки на підставі даного рішення шляхом реорганізації, трудовий колектив КНП "ВМКПБ № 2", до якого належить заявниця, припинить своє існування, а місто втратить кваліфікованих лікарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають зокрема із трудових відносин.

Оскільки ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом, як фізична особа, при цьому між сторонами, як стверджує заявниця, у справі існують трудові правовідносини, а не господарські, спірні правовідносини між сторонами у справі не регулюються нормами Господарського кодексу України, чи іншими актами господарського й цивільного законодавства з питань здійснення господарської діяльності.

Таким чином, спір за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради та Міністерства юстиції України про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022р. "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" та про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, має розглядатись в порядку цивільного судочинства згідно з приписами ст. 19 ЦПК України.

Згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Отже, беручи до уваги вищенаведене,а також те, що заявником не доведено можливість розгляду (вирішення) поданої заяви в порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Частина 7 статті 140 ГПК України передбачає наслідки у випадку недотримання заявником вимог ст. 139 ГПК України, а саме постановлення ухвали про повернення такої заяви заявнику.

Суд також звертає увагу заявниці, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з дотриманням вимог ст. 139 ГПК України, а також із врахуванням відповідної судової юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову від 20.12.2022 р. та додані до неї документи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Приходько