РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2022Справа № 910/3014/22

За первісним позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.)

до: 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (м. Київ)

2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (м. Київ), від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (м. Київ)

про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав,

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (м. Київ), від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (м. Київ)

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.)

про стягнення 12.134.734,16 грн та 1.263.490,81 євро,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від ПОСП "Нападівське": Поляк П.П.

Від ПАТ "Банк "Національні інвестиції": Кустова Т.В.

Від АТ "ЗНДВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ "КУА "Аста-Капітал": Дяченко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Нападівське" (далі - ПОСП "Нападівське") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (далі - Банк), 2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (далі - Товариство), про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до позовної заяви ПОСП "Нападівське" просить суд визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21., з реалізації лоту № GL18N019368 та протокол електронного аукціону № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.21., за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 23.02.2021 з реалізації лоту № GL18N019368 та визнати недійсним з моменту укладення договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав від 23.03.21., посвідчений Лапкевич Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 724.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням Банком вимог чинного законодавства України при включенні до лоту електронних торгів прав вимоги до позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13., оскільки відповідні грошові зобов`язання позивача припинились їх належним виконанням.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на забезпечення по кредитним договорам № 241-12/12 від 26.07.12., № 137-13 від 21.05.13., саме: обладнання (сільськогосподарське обладнання 28 од.), транспортні засоби (13 одиниць), спецтехніка (комбайни 2 шт.), майнові права на нерухоме майно (буд. офісно-готельного комплексу та паркінг, загальна площа 10850,59 кв. м, вул. Фрунзе, 69-А).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.22. відмовлено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Нападівське" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.22. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

09.05.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.22. відкрито провадження у справі №910/3014/22, постановлено її розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 21.06.22.

16.05.22. до суду надійшла заява Приватно-орендного сільськогосподарському підприємству "Нападівське" про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просить суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу-2 - Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", звертати стягнення на предмет забезпечення по кредитним договорам № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13., саме: обладнання (сільськогосподарське обладнання 28 од.), транспортні засоби (13 одиниць), спецтехніка (комбайни 2 шт.), майнові права на нерухоме майно (буд. офісно-готельного комплексу та паркінг площею 10850,59 кв. м, по вул. Фрунзе, 69-А).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.22. відмовлено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Нападівське" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

16.06.22. від Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", надійшла зустрічна позовна заява до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про стягнення 12.134.734,16 грн та 1.263.490,81 євро.

20.06.22. від ПОСП "Нападівське" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.06.22. від ПОСП "Нападівське" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.06.22. від Товариства надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання.

Ухвалою від 21.06.22. відкладено підготовче засідання на 26.07.22.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.22. зустрічну позовну заяву залишено без руху, встановлено строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

23.06.22. від Банку надійшов відзив на позовну заяву, в якому Банк заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та відсутності порушеного права ПОПС "Нападівське".

29.06.22. від ПОСП "Нападівське" надійшли заяви про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив.

Від Банку 29.06.22. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 30.06.22. задоволено заяви Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" та продовжено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Нападівське" процесуальний строк для подання відповіді на відзив до 08.07.22. включно.

05.07.22. до суду надійшла заява Товариства про усунення недоліків зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.22. прийнято зустрічний позов Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про стягнення 12.134.734,16 грн та 1.263.490,81 євро, до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги за зустрічним позовом.

06.07.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

11.07.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла заява про доповнення підстав позову.

14.07.22. від ПОСП "Нападівське" надійшов відзив на зустрічний позов Товариства.

22.07.22. від Товариства надійшов відзив на позовну заяву ПОСП "Нападівське".

25.07.22. від ПОСП "Нападівське" надійшло клопотання про витребування доказів.

26.07.22. від Банку надійшов відзив на позовну заяву ПОСП "Нападівське" (з урахуванням заяви про доповнення підстав позову).

26.07.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали: про залишення без розгляду клопотання ПОСП "Нападівське" про витребування доказів, на підставі ст. 118 ГПК України, про прийняття до розгляду заяви ПОСП "Нападівське" про доповнення підстав позову (яка розцінена судом як заява про зміну підстав позову), та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 11.08.22.

01.08.22. від ПОСП "Нападівське" надійшло клопотання про витребування доказів, у якому міститься заява про поновлення процесуального строку для подання цього клопотання.

04.08.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла відповідь на відзив Банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.22. відмовлено в задоволенні клопотання Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про поновлення процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів, клопотання Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про витребування доказів залишено без задоволення.

У підготовчому засіданні 11.08.22. представник ПОСП "Нападівське" заявив усне клопотання про витребування від Товариства для огляду оригіналів документів.

Представник Товариства в підготовчому засіданні 11.08.22. заявив усне клопотання про витребування оригіналів документів від ПОСП "Нападівське" для огляду в судовому засіданні.

11.08.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про: зобов`язання Товариства та ПОСП "Нападівське" надати оригінали документів для огляду в судовому засіданні, продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 13.09.22.

15.08.22. від Товариства надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

17.08.22. від Банку надійшли заперечення по справі.

18.08.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності за вимогами зустрічного позову.

13.09.22. від Банку надійшли клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення доказу до матеріалів справи, а також про відкладення судового засідання.

13.09.22. від ПОСП "Нападівське" надійшло клопотання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 13.09.22. оголошувалась перерва до 04.10.22.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.09.22. відмовлено в задоволенні клопотання Банку про поновлення процесуального строку для подання доказів, ухвалено поданий доказ до розгляду не приймати; та повернуто без розгляду клопотання ПОСП "Нападівське" про витребування доказів.

21.09.22. від Банку надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення доказу до матеріалів справи.

Ухвалою від 28.09.22. вказане клопотання Банку повернуто заявнику без розгляду.

03.10.22. від Товариства надійшло клопотання про витребування доказів.

04.10.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про залишення без задоволення клопотання Товариства від 03.10.22. про витребування доказів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 08.11.22.

18.10.22. від Товариства надійшло клопотання про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів та їх витребування від Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з безпосереднього виведення з ринку ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.22. клопотання Товариства задоволено, поновлено Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" процесуальний строк для подання клопотання про витребування доказів; задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано в порядку ст. 81 ГПК України від Національного банку України та від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ "Банк "Національні інвестиції" належним чином засвідчені копії наступних документів: постанови Національного банку України від 15.09.15. №607/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних"; постанови Правління Національного банку України від 17.09.15. №613 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних"; Протоколу Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 25.09.15. (що створена згідно з Наказом №32 від 22.09.15.); Протоколу від 16.10.15. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів, укладених ПАТ "Банк "Національні інвестиції") за період з 18.09.14. до 18.09.15.; Наказу Уповноваженої особи Фонду від 25.09.15. №38; Наказу Уповноваженої особи Фонду від 16.10.15. №51-ос; Наказу Уповноваженої особи Фонду від 16.10.15. №52-ос; Протоколу №158 засідання комітету з управління активами АТ "Банк "Національні інвестиції" від 28.03.19.; Виписки по рахунку ТОВ "Фактор Комфорт" відкритому в АТ "Банк "Національні інвестиції" за період з 04.09.15. по 12.09.15.

01.11.22. від ПОСП "Нападівське" надійшли заперечення проти клопотання Товариства про витребування доказів.

04.11.22. від ПОСП "Нападівське" надійшла заява щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

08.11.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 01.12.22.

16.11.22. від Товариства надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат.

21.11.22. від Національного банку України надійшли документи на виконання вимог ухвали від 27.10.22.

21.11.22. від ПОСП "Нападівське" надійшли заперечення на клопотання Товариства про зменшення розміру судових витрат.

22.11.22. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ "Банк "Національні інвестиції" з ринку надійшли документи на виконання вимог ухвали від 27.10.22.

01.12.22. від Банку надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат.

01.12.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.12.22.

У судовому засіданні 15.12.22. представник ПОСП "Нападівське" підтримав вимоги первісного позову та заперечив проти задоволення зустрічної позовної заяви.

Представник Товариства в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив, просив задовольнити зустрічний позов.

Представник Банку проти задоволення первісного позову повністю заперечила.

15.12.22. суд, по виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у строк, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення за первісним та зустрічним позовами, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.07.12. між ПОСП "Нападівське" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" було укладено кредитний договір № 241-12, за умовами якого Банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на суму 700.000,00 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,5 відсотків річних, з цільовим призначенням - для поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти в погоджений сторонами строк та сплатити проценти за користування ними.

Строк дії кредитної лінії встановлено з 26.07.12. по 01.07.16. включно (згідно з угодою № 3 від 03.07.15. про внесення змін до кредитного договору № 241-12).

Договір набирає чинності з моменту його підписання, діє протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків дострокового припинення його дії за згодою сторін у письмовій формі відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє (в тому числі в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості (пункт 9.11. договору № 241-12).

21.05.13. між цими ж сторонами було укладено кредитний договір № 137-13, за умовами якого Банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на суму 3.000.000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26 відсотків річних, з цільовим призначенням - для поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти в погоджений сторонами строк та сплатити проценти за користування ними.

Строк дії кредитної лінії встановлено з 21.05.13. по 14.09.15. включно (згідно з угодою № 2 від 17.09.14. про внесення змін до кредитного договору № 137-13).

Договір набирає чинності з моменту його підписання, діє протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків дострокового припинення його дії за згодою сторін у письмовій формі відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє (в тому числі в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості (пункт 9.11. договору № 137-13).

Виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами забезпечувалось заставою відповідно до укладених між Банком та ПОСП "Нападівське" договорів застави рухомого майна від 26.07.12. та від 31.05.13.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, ПОП "Нападівське" своїх зобов`язань з повернення Банку кредитних коштів та сплати процентів за користування ними у встановлені кредитними договорами строків не виконувало.

11.09.15. між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) було укладено договір №241-12 про відступлення права вимоги, за умовами якого Банк відступив у повному обсязі, а новий кредитор набув право вимоги до боржника - ПОСП "Нападівське" вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором №241-12. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Листом від 11.09.15. Банк повідомив позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договором №241-12.

29.09.15. та 30.06.16. між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПОСП "Нападівське" укладались додаткові угоди до кредитного договору № 241-12 щодо строків повернення кредитних коштів.

У подальшому ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило права вимоги за кредитним договором №241-12 Товариству з обмеженою відповідальністю "Профі-Факторинг" за договором про відступлення права вимоги від 31.03.16., що вбачається з повідомлення від 06.06.16. вих. №06/06/16-1.

Із довідки ТОВ "Профі-Факторинг" від 08.06.17. №08/06-1 вбачається, що ПОСП "Нападівське" за кредитним договором №241-12 у період з 01.06.17. по 08.06.17. було сплачено відсотки за користування кредитом в сумі 11,03 євро та основну заборгованість у розмірі 12.600,00 євро, у зв`язку з чим ТОВ "Профі-Факторинг" вважало зобов`язання за кредитним договором №241-12 виконаними, заборгованість по цьому договору відсутня.

04.09.15. між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) було укладено договір №137-13 про відступлення права вимоги, за умовами якого Банк відступив у повному обсязі, а новий кредитор набув право вимоги до боржника - ПОСП "Нападівське" вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором №137-13. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Листом від 10.09.15. Банк повідомив позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договором №137-13.

29.09.15. ТОВ "Фактор-Комфорт" було видано довідку вих. №29/09/15-09, відповідно до якої станом на дату видачі цієї довідки у ПОСП "Нападівське" відсутня заборгованість за кредитним договором №137-13.

Таким чином, ПОСП "Нападівське" зазначає, що його зобов`язання за кредитними договорами №241-12 та №137-13 є припиненими у зв`язку з їх належним виконанням.

Відповідно до постанови Національного банку України від 15.09.15. № 607/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних" (далі - Постанова НБУ 607/БТ) було прийнято рішення про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.15. № 613 "Про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.15. № 172 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.15. до 17.12.15. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Національні інвестиції" начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку Ігорю Григоровичу строком на три місяці з 18.09.15. до 17.12.15. включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 01.12.15. № 853 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.12.15. № 214 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким призначено Волощука І.Г. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09.11.17. № 4967 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" строком на один рік до 02.12.18. включно.

На підставі частини шостої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 29.11.18. № 3203 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" строком на один рік з 03.12.18. до 02.12.19. включно.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.11. №3054 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" на один рік з 03.12.19. до 02.12.20. включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.08.20. з 28.08.20. відкликано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Національні інвестиції", делеговані Луньо Іллі Вікторовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.11.19. № 3054.

Відповідно до зазначеного рішення ліквідаційна процедура Банку здійснюється безпосередньо Фондом з урахуванням вимог Закону України від 13.05.20. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правовиків (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

На виконання положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою Фонду здійснена перевірка правочинів (у тому числі договорів) вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на наявність ознак нікчемності.

Під час здійснення перевірки, зокрема, було виявлено, що між ТОВ "Фактор Комфорт" (факторингова компанія) та Банком у період з 18.09.14. по 18.09.15. укладено 66 договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами на загальну суму понад 1,3 млрд. грн, 41 договір про відступлення прав за договорами іпотек та 5 договорів про відступлення прав за договорами застави.

При укладені договорів з відступлення права вимоги за кредитними договорами (вимог за основною сумою заборгованості та процентами) оплата вартості (компенсація) за таке відступлення відбувалася за рахунок коштів, які обліковувалися на поточному рахунку ТОВ "Фактор Комфорт", відкритому в ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

Надходжень коштів на рахунок Банку для оплати вартості (компенсації) відступлення права вимоги від ТОВ "Фактор Комфорт" з рахунків в інших банках не було.

Надходження коштів на поточний рахунок ТОВ "Фактор Комфорт", які в подальшому використовувалися для оплати вартості (компенсації) за договорами відступлення права вимоги, відбувалося з поточних рахунків фізичних та юридичних осіб, відкритих в АТ "Банк "Національні інвестиції", при цьому розрахунки відбувалися не реальними грошима, а шляхом внутрішніх проводок у системі банку, внаслідок чого ліквідний актив (кредитні договори та їх забезпечення) Банк втратив.

Укладення Договорів відступлення права вимоги між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор Комфорт" призвело до суттєвого погіршення фінансового стану Банку та неможливості належного виконання ним своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами, що в подальшому призвело до віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемного, а в подальшому неплатоспроможного.

З наведених підстав Уповноваженою особою Фонду встановлено, що правочини (в тому числі договори) вчинені (укладені) між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор Комфорт" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку містять ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону, а саме:

- банк не отримав реальних грошових надходжень на оплату відступлених майнових вимог, при цьому Фактор набув прав вимог на активи Банку - майнові права кредитора, що вказує на те, що Банк уклав договори відступлення та в подальшому прийняв оплату за ними без реальних грошових надходжень, внаслідок чого Банк відмовився від власних майнових вимог, що за приписами п. 1 ч. З ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- здійснивши відступлення прав вимог за кредитними договорами, Банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, що за приписами п. 2 ч. З ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що за приписами п.п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину.

Результати перевірки оформлені Протоколом від 25.09.15. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 32 від 22.09.15.; Протоколами від 16.10.15. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів), укладених ПАТ "Банк "Національні інвестиції", за період з 18.09.14. до 18.09.15. та наказами Уповноваженої особи Фонду від 25.09.15. № 38, від 16.10.15. № 51-ос, від 16.10.15. № 52-ос.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

З метою приведення у відповідність до фактичних обставин операцій, пов`язаних з перерахуванням та отриманням грошових коштів, за правочинами (трансакціями), визнаними нікчемними згідно з протоколом №158 засідання комітету з управління активами АТ "Банк "Національні інвестиції" від 28.03.19. було поновлено в бухгалтерському обліку кредитні договори та договори забезпечення, що були відступлені Банком на користь ТОВ "Фактор Комфорт", в тому числі поновлено права вимоги (майнові права) за кредитним договором №241-12 від 26.07.12. та кредитним договором №137-13 від 21.05.13., укладеними між Банком та ПОСП "Нападівське".

23.03.21. між Банком (продавець) та АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (покупець), від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (надалі - Товариство), за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.21. (адміністратор аукціону - ДП "Прозорро.Продажі"), було укладено Договір №GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 724.

Предметом вказаного договору є права, що пов`язані або випливають із прав вимоги за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13.

Відповідно до цього Договору Товариство набуло права вимоги ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до ПОСП "Нападівське" за кредитними договорами №137-13 від 21.05.13. та №241-12 від 26.07.12. та договорами забезпечення.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ПОСП "Нападівське" вказує, що Банк неправомірно включив до пулу власного активу, що був реалізований Товариству на відкритих торгах (аукціоні) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21, права вимоги за кредитними договорами №241-12 і №137-13 та договорами забезпечення, внаслідок чого між Банком та Товариством було укладено Договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, який на думку позивача за первісним позовом порушує його законні права та інтереси.

ПОСП "Нападівське" вказує, що відчужуючи майнові права кредитора за кредитними договорами №241/12, №137/13 Банк не володів правами вимоги та майновими правами по останнім, тобто не володів предметом договору купівлі-продажу, оскільки зобов`язання позичальника за вказаними кредитними договорами є припиненими у зв`язку з їх належним виконанням на користь ТОВ "Профі-Факторинг" та ТОВ "Фактор-Комфорт", що підтверджується довідками від 08.06.17. №08/06-1 та від 29.09.15. вих. №29/09/15-09.

Зазначене, на думку ПОСП "Нападівське", не відповідає вимогам ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України та на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання недійсним Договору №GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав.

Обґрунтовуючи вимоги первісного позову, ПОСП "Нападівське" вказує, що укладені Банком з ТОВ "Фактор Комфорт" договори про відступлення права вимоги недійсними в судовому порядку не визнавались, та відповідно до презумпції правомірності правочину, встановленого ст. 204 ЦК України, є чинними.

Оскільки зобов`язання за договорами застави є похідними від основних зобов`язань (кредитних), то з огляду на припинення зобов`язань за основними договорами №241-12 та №137-13, у зв`язку з їх повним виконанням, договори застави, які забезпечували належне виконання зобов`язань позичальника перед Банком є також припиненими.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою Фонду проведено перевірку правочинів, вчинених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на наявність ознак нікчемності, результати якої які оформлені Протоколом від 25.09.15. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №32 від 22.09.15.; Протоколами від 16.10.15. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів), укладених ПАТ "Банк "Національні інвестиції", за період з 18.09.14. до 18.09.15. та наказами Уповноваженої особи Фонду від 25.09.15. № 38, від 16.10.15. № 51-ос, від 16.10.15. № 52-ос.

Під час здійснення перевірки, було виявлено, зокрема, що укладені між ТОВ "Фактор Комфорт" та Банком у період з 18.09.14. по 18.09.15. договори відступлення права вимоги є нікчемними в силу закону, оскільки містять ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону, а саме:

- банк не отримав реальних грошових надходжень на оплату відступлених майнових вимог, при цьому Фактор набув прав вимог на активи Банку - майнові права кредитора, що вказує на те, що Банк уклав договори відступлення та в подальшому прийняв оплату за ними без реальних грошових надходжень, внаслідок чого Банк відмовився від власних майнових вимог, що за приписами п. 1 ч. З ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- здійснивши відступлення прав вимог за кредитними договорами, Банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, що за приписами п. 2 ч. З ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що за приписами п.п. 5, 7 ч. З ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Водночас такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

За частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, якщо одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

За статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частин третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така правова позиція з цього приводу викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.06.19. у справі № 916/3156/17 та відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16.05.18. у справі № 910/24198/16, від 04.07.18. у справі № 819/353/16, від 05.12.18. у справі № 826/23064/15, від 27.02.19. у справі №826/8273/16.

З огляду на викладене, Господарський суд міста Києва за результатом дослідження наявних у матеріалах справи доказів вважає обґрунтованими доводи Банку про те, що укладені з ТОВ "Фактор Комфорт" договори від 04.09.15. та від 11.09.15. відступлення права вимоги за кредитними договорами №137-13 від 21.05.13. та №241-12 від 26.07.12. та договорами забезпечення є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону.

Відтак доводи ПОСП "Нападівське" про дійсність зазначених договорів відступлення права вимоги в силу положень ст. 204 ЦК України не відповідають дійсності та відхиляються судом.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, у зв`язку з нікчемністю укладених між Банком та ТОВ "Фактор Комфорт" договорів від 04.09.15. та від 11.09.15. відступлення права вимоги за кредитними договорами №137-13 від 21.05.13. та №241-12 від 26.07.12., відповідні права вимоги до ПОСП "Нападівське" на дату електронного аукціону - 23.02.21., та на дату укладення Договору № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, належали Банку і могли виступати предметом цього правочину.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Продаж майна банку, що ліквідується врегульований ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частинами 6 та 7 якої передбачено, що майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися з електронній формі (на електронних майданчиках). Інформація про обраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно- правовими актами Фонду.

Як передбачено ч. 3 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд гарантування після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно- правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно із пунктом 9) чч. 1, 2 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом. Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до приписів ст. 51 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об`єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об`єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації.

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.16. "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються" (надалі - Положення щодо організації продажу) метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині 13 статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна).

Пунктом 1 Розділу III Положення щодо організації продажу визначено, що порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Згідно з пунктом 2 Розділу III Положення щодо організації продажу, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб:

1) на відкритих торгах (аукціоні);

2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги.

Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, визначений законодавством.

Пунктом 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку передбачено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Пунктом 2 Розділу VI. Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Отже, права вимоги та/або майнові права за кредитними договорами можуть продаватись на відкритих торгах (аукціоні).

Судом встановлено, що на відкритих торгах № UA-EA-2021-02-02-000001-b 23.02.21. права вимоги до ПОСП "Нападівське" Банком були реалізовані з дотриманням вимог Закону та Положення щодо організації продажу, а також Регламентом ETC.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним Договору № GL18N019368, укладеного між Банком та Товариством.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до положень цивільного законодавства, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Боржник мас право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ст. 518 ЦК України), яке і є належним способом захистом.

Судом при цьому встановлено, що пунктами 9.5. кредитних договорів №241-12 та №137-13 встановлено право Банку відступати права вимоги до позичальника.

З огляду на викладене, суд погоджується з викладеними у відзиві Банку доводами про відсутність порушених прав чи охоронюваних законом інтересів ПОСП "Нападівське" при укладенні спірного Договору № GL18N019368.

Стосовно доводів позивача за первісним позовом (відповідно до заяви про зміну підстав позову) щодо порушення публічного порядку при укладенні спірного договору у зв`язку з наявністю арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 31.07.19. у справі №132/2761/19, суд зазначає наступне.

Вказаною ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/2761/19 було накладено арешт на індивідуально визначене рухоме майно, яке належить ПОСП "Нападівське" на праві власності, та яке було передано в заставу Банку в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №241-12 та №137-13.

При цьому, право Банку на розпорядження його правами на відступлення (продаж) прав вимоги за цими кредитними договорами арештоване не було.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/2761/19 було накладено арешт на майно ПОСП "Нападівське" шляхом "заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.2012 р. та № 137-13 від 21.05.2013р.".

У той же час укладенням спірного договору № GL18N019368 не відбулось розпорядження арештованим слідчим суддею майном, перелік якого наведений в резолютивній частині ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 31.07.19. у справі №132/2761/19, у зв`язку з чим суд відхиляє відповідні доводи ПОСП "Нападівське" як такі, що не відповідають дійсності.

За таких обставин, суд встановив відсутність правових підстав для визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21., з реалізації лоту № GL18N019368 та протоколу електронного аукціону № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.21., складеного за результатами цих торгів, а також договору № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав від 23.03.21., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 724.

У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ПОСП "Нападівське" належить відмовити в повному обсязі.

Щодо вимог зустрічного позову Товариства про стягнення грошових коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до укладеного 23.03.21. між Банком та Товариством Договору №GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, продавець передав у власність покупця, а покупець - прийняв у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому, права вимоги до ПОСП "Нападівське" за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13.

Внаслідок укладання цього договору Товариство набуло прав позикодавця за кредитними договорами №241-12 та №137-13, укладеними між Банком та ПОСП "Нападівське".

Як вже зазначалось судом вище, доказів належного виконання ПОСП "Нападівське" зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитами матеріали справи не містять.

При цьому, за зустрічним позовом пред`явлено позовні вимоги про стягнення грошових коштів, а саме: 700.000,00 євро заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №241-12, 414.458,00 євро - відсотки за користування кредитом за період з 03.07.15. по 23.03.21., 63.115,00 євро - 3 % річних (нарахованих на тіло кредиту в період з 14.06.19. по 15.06.22.), та 2.306.969,86 грн пені, нарахованої у період з 16.12.21. по 16.06.22.; а також 3.000.000,00 грн заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №137-13, 4.333.808,25 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом (за період з 03.07.15. по 23.03.21.), 3% річних у розмірі 270.493,00 грн (нарахованих на тіло кредиту за період з 14.06.19. по 15.06.22.), 324.164,39 грн пені (за період з 14.12.21. по 15.06.22.), та 941.928,86 грн інфляційних втрат за період з червня 2019 по червень 2022 року.

Враховуючи встановлені вище обставини щодо наявності заборгованості ПОСП "Нападівське" за кредитними договорами №241-12 у розмірі 700.000,00 євро та №137-13 у розмірі 3.000.000,00 грн, права вимоги за якими перейшли до Товариства, його позовні вимоги про стягнення вказаних сум з позичальника є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог Товариства про стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд встановив наступне.

Строк дії кредитної лінії за договором №241-12 встановлено з 26.07.12. по 01.07.16. включно (згідно з угодою № 3 від 03.07.15. про внесення змін до кредитного договору № 241-12).

Строк дії кредитної лінії за договором №137-13 встановлено з 21.05.13. по 14.09.15. включно (згідно з угодою № 2 від 17.09.14. про внесення змін до кредитного договору № 137-13).

Пунктами 9.11. вказаних договорів визначено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання, діють протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків дострокового припинення їх дії за згодою сторін у письмовій формі відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договори діють (в тому числі в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості.

Суд зазначає, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ПОСП "Нападівське" мало повернути Банку кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними в строк до 01.07.16. включно за кредитним договором №241-12 та у строк до 14.09.15. включно - за кредитним договором №137-13.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну повернення кредиту за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав повертати Банку кредитні кошти і сплачувати проценти за користування ними, незалежно від пред`явлення відповідної вимоги.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.18. у справі №444/9519/12 та від 04.07.18. у справі № 310/11534/13-ц.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постанова неодноразово вказувала на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З наведеного слідує, що проценти за правомірне користування кредитними коштами за договором №241-12 підлягали нарахуванню до 01.07.16., за кредитним договором №137-13 - до 14.09.15.

Оскільки пред`явлені до стягнення за зустрічним позовом суми процентів за користування кредитами нараховані Товариством після закінчення строків кредитування за договорами, позовні вимоги про стягнення з ПОСП "Нападівське" 414.458,00 євро відсотків за користування кредитом за договором №241-12 та 4.333.808,25 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом за договором №137-13 суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Натомість, після закінчення строків кредитування за цими договорами нарахуванню підлягають 3 % відсотки річних згідно зі спеціальною нормою - частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що Товариством нараховано та пред`явлено до стягнення з ПОСП "Нападівське" 63.115,00 євро 3 % річних, нарахованих на тіло кредиту за період прострочення з 14.06.19. по 15.06.22. - за договором №241-12, та 3% річних у розмірі 270.493,00 грн, (нарахованих на тіло кредиту за період з 14.06.19. по 15.06.22. - за договором №137-13.

Також Товариством за договором №137-13 нараховано та пред`явлено до стягнення з боржника 941.928,86 грн інфляційних втрат, нарахованих на тіло кредиту за період прострочення з червня 2019 по червень 2022 року.

Перевіривши такі нарахування, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, тож такі позовні вимоги зустрічного позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню судом.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення з позичальники пені за договором №241-12 у розмірі 2.306.969,86 грн, нарахованої на тіло кредиту в період з 16.12.21. по 16.06.22.; та пені за договором №137-13 у розмірі 324.164,39 грн пені, нарахованої на тіло кредиту за період з 14.12.21. по 15.06.22., суд вказує на наступне.

Пунктами 6.2. означених кредитних договорів обумовлено, що в разі порушення строків погашення кредиту Банк має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення платежів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки пункт 6.3. Договору передбачає нарахування неустойки за кожен день прострочення платежу, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою ця штрафна санкція є пенею.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак сума пені, належної до сплати позичальником, має розраховуватися починаючи з дати прострочення виконання зобов`язань (закінчення строку кредитування за договорами №241-12 та №137-13), і їх нарахування припиняється в силу приписів ч. 2 ст. 232 ГК України через 6 місяців з дня такого прострочення.

Отже, Товариством здійснено нарахування сум пені за кредитними договорами після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 232 ГК України. У зв`язку з цим суд вважає зустрічні позовні вимоги про стягнення з ПОСП "Нападівське" сум пені необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив обґрунтованість нарахування Товариством відповідачу за зустрічним позовом 63.115,00 євро 3 % річних за договором №241-12, 3% річних у розмірі 270.493,00 грн за договором №137-13 та 941.928,86 грн інфляційних втрат за договором №137-13. Нарахування пені за цими кредитними договорами не ґрунтується на законі та є безпідставним.

У той же час ПОСП "Нападівське" подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності за спірними кредитними договорами, розглянувши яку суд встановив наступне.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки кредитними договорами встановлено строки виконання зобов`язань з повернення Банку грошових коштів, право позикодавця вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну повернення кредитів, і з цього моменту розпочинається перебіг строків позовної давності за такими зобов`язаннями.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

При цьому, сплив строків позовної давності за відповідними вимогами є самостійною підставою для відмови в позову.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Стаття 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, однією з підстав для переривання перебігу позовної давності є вчинення боржником дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Зі змісту кредитних договорів вбачається, що строк трирічний позовної давності за договором №241-12 сплив 01.07.19., за кредитним договором №137-13 - 14.09.18.

У той же час із наданих ПОСП "Нападівське" до матеріалів справи копій платіжних доручень про перерахування коштів ТОВ "Профі-Фінанс" в рахунок погашення боргу за кредитним договором №241-12 однозначно вбачається вчинення позичальником дій, що свідчать про визнання ним заборгованості - сплата коштів у рахунок погашення боргу в період з вересня 2015 року по червень 2017 року.

Оскільки сплата коштів ПОСП "Нападівське" була здійснена в межах строку позовної давності за договором №241-12, то такий строк переривався відповідно до ст. 264 ЦК України.

Після переривання строків позовної давності у червні 2017 року такий строк мав сплинути у червні 2020 року.

Законом України від 30.03.20. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Оскільки на час звернення Товариства до суду із зустрічним позовом продовжував діяти карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд встановив, що строк позовної давності за вимогами по кредитному договору №241-12 не порушені.

Щодо строків позовної давності за кредитним договором кредитним договором №137-13, судом встановлено, що останній відповідно до умов цього договору сплинув 14.09.18.

У той же час суд дійшов висновку, що такий строк було пропущено з поважних причин, оскільки матеріалами справи підтверджується перебування у період з 2015 року по червень 2015 року у провадженні адміністративного суду спору між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" існував спір щодо визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" щодо визнання нікчемними договорів відступлення прав вимоги, зокрема, і за кредитним договором №137-13, укладеним з ПОСП "Нападівське" (справа №826/24648/15).

За доводами Товариства, викладеними в його заяві про визнання поважними причин пропуску строків позовної давності (що міститься у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву), наявність вказаного спору перешкоджало зверненню до суду з вимогами про стягнення заборгованості у зв`язку з передчасністю такого позову. Суд погоджується з такими доводами Товариства, та, крім того, звертає увагу на те, що Слідчим відділом Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 29.07.19., в межах якого було накладено арешт на заставлене майно, надане в забезпечення виконання зобов`язань перед Банком за спірними кредитними договорами. Банком подавались клопотання про скасування арешту на таке майно з посиланням на те, що наявність такого арешту перешкоджає йому реалізувати повноваження згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів". При цьому накладений арешт було знято ухвалою слідчого суді від 31.01.22. у справі №132/2761/19, за заявою Товариства, поданою після отримання ним прав вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги № GL18N019368 від 23.03.21. Судом також прийнято до уваги, що ПОСП "Нападівське" в ході вказаного кримінального провадження вказувало на виконання ним зобов`язань за кредитними договорами відповідно до укладених між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" договорів відступлення права вимоги. Врахувавши наведене в сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що права Товариства за кредитним договором кредитним договором №137-13 підлягають судовому захисту, а строк позовної давності за цими вимогами пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Судовий збір відповідно до положень ст. 129 ГПК України за розгляд первісного позову покладається на ПОСП "Нападівське", за розгляд зустрічного позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 130, 219, 220, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (22413, Вінницька обл., Калинівський р-н, село Нападівка, вул. Перштравнева, буд. 3; ідентифікаційний код 20105221) на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8Б, офіс 431; ідентифікаційний код 43515433) від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (03035, місто Київ, вул.Сурикова, будинок 3, корпус 8Б, офіс 431; ідентифікаційний код 39159304) 700.000 (сімсот тисяч) євро заборгованості по тілу кредиту за договором №241-12 від 26.07.12. та 63.115 (шістдесят три тисячі сто п`ятнадцять) євро 3 % річних, 3.000.000 (три мільйони) грн заборгованості по тілу кредиту за договором №137-13 від 21.05.13., 270.493 (двісті сімдесят тисяч чотириста дев`яносто три) грн 3 % річних, 941.928 (дев`ятсот сорок одну тисячу дев`ятсот двадцять вісім) грн 86 коп. інфляційних втрат та 413.412 (чотириста тринадцять тисяч чотириста дванадцять) грн 62 коп. судового збору.

4. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.12.22.

Суддя Т.М. Ващенко