ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Справа № 915/1552/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Жиган А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача Садівниче товариство "Бірюза", Заводська площа, 1, с. Лупареве, Вітовський (Жовтневий) район, Миколаївська область, 57287 ()

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання недійсним рішення зборів членів садівничого товариства

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача Садівничого товариства "Бірюза", в якій просить суд визнати недійсним рішення зборів членів Садівничого товариства "Бірюза" () від 02.09.2018, оформленого протоколом без номеру, про виключення з членів товариства ОСОБА_1 , стягнення заборгованості, про відмову у наданні інформації.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1552/21 та визначено головуючим у справі суддю Семенчук Н.О.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.01.2022 задоволено заяву про самовідвід головуючого у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2022 № 23 у зв`язку з прийняттям ухвали суду від 11.01.2022 про самовідвід головуючого судді Семенчук Н.О. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1552/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2022 справу № 915/1552/21 призначено головуючому судді Ржепецькому В.О.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 № 27 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Ржепецького В.О. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1552/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 справу № 915/1552/21 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2022 прийнято справу № 915/1552/21 до свого провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні. Розгляд справи почати спочатку. Призначено підготовче засідання по справі на 08.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 (вх. № 1415/22 від 31.01.2022) про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 відкладено підготовче засідання на 03.03.2022. Витребувано у відповідача докази.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Підготовче засідання 03.03.2022 не відбулось.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей) від 22.03.2022 № 12/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Справи Господарського суду Миколаївської області на розгляд Господарського суду Одеської області не передавались.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про відновлення територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області" від 25.07.2022 № 41 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року № 12/0/9-22, із 26 липня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2022 року призначено підготовче засідання на 19.09.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.09.2022 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 (вх. № 3471/22 від 30.08.2022) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 24.10.2022. Витребувано у відповідача докази.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2022 витребувано у відповідача докази. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 21.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2022 внесено виправлення в ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 19.12.2022.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання 19.12.2022 не забезпечили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Факт обізнаності сторін про розгляд справи підтверджується, в тому числі, направленням процесуальних документів на електронні адреси, вказані у позовній заяві позивачем та у відзиві відповідачем.

19.12.2022 від відповідача на адресу Господарського суду Миколаївської області надійшов електронний лист (вх. № 6492/22 від 19.12.2022) про долучення до матеріалів справи довідки про неможливість участі у справі у зв`язку з находженням в лавах ЗСУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи з підстав призову голови правління садівничого товариства до Збройних Сил України, оскільки стороною у справі є юридична особа, яка в силу приписів ч. 3 ст. 56 ГПК України не позбавлена можливості вести свої справи через іншого представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Сторони не з`явились в судові засідання 21.11.2022, 19.12.2022.

Враховуючи вищевикладене та повторну неявку сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

В судовому засіданні 19.12.2022 судом відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини рішення без проголошення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

28.12.2021 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшла заява (вх. № 19448/21 від 28.12.2021), в якій відповідач просить суд закрити провадження у справі № 915/1552/21 за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства "Бірюза" про визнання недійсним рішення зборів членів Садівничого Товариства "Бірюза" від 02.09.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 відмовлено у задоволенні заяви (вх. № 19448/21 від 28.12.2021) відповідача про закриття провадження у справі. Мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків, зазначено в ухвалі.

10.01.2022 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання (вх. № 160/22 від 10.01.2022), в якому позивач просить суд застосувати захід процесуального примусу у виді накладення штрафу на відповідача, стягнути штраф та витребувати у відповідача докази:

1. Повний склад членів правління та членів ревізійної комісії станом на 01.09.2018 року, рішення про їх обрання, документальне обґрунтування заборгованості членських внесків, ОСОБА_1 у розмірі 2 752, 00 грн.

2. Докази щодо спростування інформації, а саме: 1. Заміна влади за допомогою стрілянини. 2. Виготовлення другої печатки. 3. Передача землі третім особам. 4. Збагачення за рахунок членів товариства. 5. Підробка документів. 6. Постійний вплив на суд.

Крім того, в пункті 2 заяви про зміну предмету позову (вх. № 1788/22 від 07.02.2022) позивач просить суд витребувати документальне обґрунтування та розрахунок боргу станом на 01.09.2018 та станом на 16.08.2021.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 в задоволенні клопотання позивача про застосування до відповідача штрафу судом відмовлено. Судом частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: в частині витребування у відповідача доказів, які підтверджують склад членів правління станом на 01.09.2018, рішення про їх обрання. Мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків, зазначено в ухвалі.

10.01.2022 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про допит свідка (вх. № 161/22 від 10.01.2022), в якій позивач просить викликати та допитати в якості свідків членів товариства СТ "Бірюза": ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

07.02.2022 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про допит свідка (вх. № 1789/22 від 07.02.2022), зміст якої повністю відповідає змісту заяви позивача про допит свідка (вх. № 161/22 від 10.01.2022).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 судом відмовлено у задоволенні заяв позивача про виклик та допит свідка. Мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків, зазначено в ухвалі.

07.02.2022 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про зміну предмету позову (вх. № 1788/22 від 07.02.2022), в пункті 4 якої позивач просить суд визнати недійсними рішення зборів членів Садівничого товариства "Бірюза" (), які оформлені текстом під назвою "Протокол від 02 вересня 2018 року, с. Лупареве, засідання правління садівничого товариства".

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 судом прийнято заяву позивача про зміну предмету позову (пункт 4 заяви вх. № 1788/22 від 07.02.2022) до розгляду. Позовні вимоги розглядаються з урахуванням вищевказаної заяви. Мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків, зазначено в ухвалі.

В підготовчому засіданні 24.10.2022 позивач усно просив суд застосувати штраф до відповідача за неподання витребуваних судом доказів.

Відповідно до ч. 7-8 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 ГПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 ГПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

Відповідно до п. 1-3 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Судом встановлено, що ухвалами суду від 19.09.2022, від 24.10.2022 судом витребовувались у відповідача докази.

18.11.2022 на адресу Господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо неподання витребуваних судом доказів (вх. № 5584/22 від 18.11.2022).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 9 ст. 81 ГПК України, в суду відсутні правові підстави для застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу. В задоволенні клопотання позивача щодо застосування штрафу судом відмовлено.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

3.1. Правова позиція позивача.

Предметом спору у даній справі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову (вх. № 1788/22 від 07.02.2022)) є вимога про визнання недійсним рішення зборів членів Садівничого товариства "Бірюза" (), які оформлені текстом під назвою "Протокол від 02 вересня 2018 року, с. Лупареве, засідання правління садівничого товариства".

Підставою позову позивачем зазначено обставини, які полягають в тому, що відповідачем порушено вимоги законодавства та статуту оскаржуваним рішенням, оскільки:

- відповідач заяву ОСОБА_1 від 01.09.2018 року про добровільний вихід не розглянув відповідно до положень Статуту СТ «Бірюза» та закону;

- рішення про виключення з членів Товариства ОСОБА_1 оформлене протоколом б/н від 02.09.2018 року є незаконним, прийнято за участю неуповноваженої особи, за відсутності кворуму, за відсутності ѕ голосів членів правління.

- ОСОБА_1 не отримав від СТ «Бірюза» письмову відповідь на запити, не отримав відповідь про розгляд заяви про вихід з Товариства, про прийняте рішення, не повідомлявся про проведення/скликання засідання правління, про порядок денний, про проведення зборів учасників СТ «Бірюза»;

- відповідач не вжив заходи впливу, передбачені пунктом 3.6 Статуту до ОСОБА_1 та інших членів Товариства (за несвоєчасну сплату членських внесків), досудове врегулювання; листи про погашення боргу не направляв; не довів до відома ОСОБА_1 про проведення/скликання правління СТ «Бірюза», про те, що 02.09.2018 року відбудеться розгляд його заяви від 01.09.2018 року; відмовився надати інформацію про вартість послуг охорони території СТ «Бірюза», користування дорогами, послуг (водою, електроенергією), кошторис на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю, розрахунок заборгованості на підтвердження зобов`язань щодо сплати членських внесків; розрахунок податку на землю; вартість послуг; відомості про заходи впливу до боржників; не довів до відома ОСОБА_1 у письмовій формі заказним поштовим повідомленням про прийняті рішення від 02.09.2018 року та від 30.04.2019 року, про примусове виключення з членів Товариства.

3.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

21.02.2022 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2613/22 від 21.02.2022). В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне.

Відповідач зазначає, що позивачем не зазначено по якому конкретно питанню були порушені його права як члена товариства рішенням засідання правління від 02.09.2018, оскільки з 01.09.2018 позивач не був членом товариства у зв`язку з поданням добровільної заяви про вихід.

Посилаючись на ст. 251 ЦК України, відповідач зазначає, що цією статтею визначено строк, де є певна подія, яка мала юридичне значення при якому ця подія мала термін дії правочину, а саме рішення засідання Правління садівничого товариства, яке відбулося 02.09.2018. Закінчення строку правочину, який був прийнятий згідно Статуту товариства, а саме в пункті 4.13.7 - розглядає скарги та заяви членів Товариства протягом 30 днів з моменту їх подання до Правління Товариства.

Відповідач зазначає, що позивач пропустив строк подання оскарження рішення Правління на загальні збори, з такою заявою позивач до Правління чи загальних зборів не звертався.

Відповідач зазначає, що оскарження рішень Правління садівничого товариства «Бірюза» згідно Статуту товариства відносяться до компетенції загальних зборів, що прописано в установчих документах п. 3.4.4 Статуту Товариства.

18.11.2022 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (вх. № 5585/22 від 18.11.2022).

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

24.09.1988 проведено державну реєстрацію Садівничого товариства «Бірюза» ().

Згідно відомостей з ЄДРПОУ Садівниче товариство «Бірюза» за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом.

Протоколом зборів членів Садівничого товариства «Бірюза» № 2 від 25.08.2017 затверджено Статут Садівничого товариства «Бірюза» ().

Відповідно до п. 1.1 Статуту Садівниче товариство «Бірюза» (далі по тексту - Товариство) є громадською організацією добровільно об`єднаних громадян, які мають земельні ділянки, розташовані на території с. Лупареве, Жовтневого району, загальною площею 40,9 га, виділені у постійне користування товариству згідно із рішенням Жовтневої районної Ради депутатів працівників від 24.09.1988 за № 196, із метою задоволення загальних інтересів у вирощувані фруктів, ягід та овочів, робіт по поліпшенню добробуту та інших робіт, а також обробці землі та агротехнічному обслуговуванню. Даний статут є основним документом, який визначає економічні, організаційні, правові умови діяльності товариства. Його положення відповідають вимогам Закону України «Про об`єднання громадян», Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до п. 1.3. Статуту діяльність Товариства базується на принципах добровільності, індивідуального та колективного членства, сполученні особистих, колективних і державних інтересів, соціальної справедливості, безпосередньої участі членів Товариства в управлінні його справами на основі демократії та законності. Всі роботи проводяться особистою працею членів Товариства або членів їх сімей, за винятком робіт, виконання яких вимагає залучення спеціалістів. Благоустрій садових ділянок і території колективного саду проводиться за рахунок коштів Товариства.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Статуту членом Товариства може бути кожний громадянин, що досягнув 18 літнього віку та виявив бажання приймати участь у здійсненні мети та завдань Товариства. Прийом громадян у члени Товариства проводиться за письмовою заявою вступаючого та за наявністю документа, що підтверджує його право власності на землю, що знаходиться на території Товариства. Рішення про прийом у члени Товариства приймається Правлінням. Правління Товариства протягом місяця від дня прийому у члени Товариства видає кожному садоводу членську книжку, в яку вносяться дані, про площу земельної ділянки, розмір внесків та інші відомості.

Відповідно до п. 3.4. Статуту члени Товариства мають право, зокрема:

- приймати участь в обговоренні питань, що розглядаються на зборах уповноважених членів Товариства, вносити пропозиції щодо покращення роботи Товариства та інших питань;

- обирати та бути обраними до Правління та Ревізійної комісії;

- добровільно за письмовою заявою вийти із членів Товариства;

- звертатися до Правління за захистом своїх прав як члена Товариства та оскаржити у випадку незгоди рішення Правління на загальних зборах;

- отримувати від посадових осіб Товариства інформацію з будь-яких питань, пов`язаних з діяльністю товариства.

Відповідно до п. 3.5. Статуту члени Товариства зобов`язані, зокрема:

- виконувати вимоги земельного законодавства, Статуту товариства, правила внутрішнього розпорядку, рішення Правління, зборів уповноважених членів Товариства;

- своєчасно оплачувати вступні, цільові та членські внески, у розмірах та в строки, встановлені зборами уповноважених членів Товариства.

Відповідно до п. 3.6. Статуту визначено заходи впливу, які можуть застосовуватися до членів Товариства, за невиконання вимог Статуту, серед яких, - виключення з членів Товариства (відповідно до п. 3.7 Статуту Товариства).

Відповідно до п. 3.7. Статуту виключення з членів Товариства може здійснюватись у випадку, зокрема, систематичного невнесення земельного податку у встановлені законодавством України строки; систематичного порушення правил внутрішнього розпорядку, невиконання рішень Правління та зборів, якщо за вказані порушення до члена товариства застосовувались заходи впливу; виявлення обставин, виключаючи можливість бути членом Товариства.

Відповідно до п. 3.8. Статуту рішення про виключення із числа членів Товариства виноситься Правлінням і затверджується зборами уповноважених членів Товариства, доводиться до відома виключеної особи у письмовій формі заказним поштовим повідомленням.

Відповідно до п. 4.1. Статуту передбачено, що управління Товариством здійснюється на основі самоуправління, відкритості, активної участі його членів у вирішенні питань діяльності Товариства.

Відповідно до п. 4.2. Статуту вищим органом управління Товариства є збори уповноважених членів Товариства, які для керування поточними справами у період між зборами обирають Правління Товариства.

Відповідно до п. 4.4. Статуту загальні збори товариства, зокрема:

- встановлюють розміри вступних, членських та цільових внесків, порядок та строки їх сплати;

- затверджують рішення про прийом у члени Товариства, виключення з нього;

- розглядають скарги на рішення Голови Правління та членів Ревізійної комісії.

Відповідно до п. 4.5 Статуту рішення зборів уповноважених членів Товариства приймають простою більшістю голосів відкритим голосуванням. Збори мають право вирішувати питання, якщо на них присутні не менше половини всіх членів Товариства.

Відповідно до п. 4.7 Статуту у випадку ускладнень із скликанням загальних зборів можуть проводитися збори уповноважених. Норми представництва та порядок обрання уповноважених членів встановлюються Правлінням Товариства. Збори уповноважених мають право вирішувати питання, якщо на них присутні не менше половини всіх делегатів.

Відповідно до п. 4.12. Статуту в період між зборами керівництво діяльністю Товариства здійснює Правління, Правління Товариства є виконавчим органом Товариства, підзвітним у своїй роботі зборам уповноважених членів Товариства.

Відповідно до п. 4.13. Статуту правління Товариства, зокрема:

- розглядає скарги та заяви членів Товариства протягом 30 днів з моменту їх подання до Правління Товариства;

- здійснює контроль за виконанням членами Товариства вимог Статуту, правил внутрішнього розпорядку, рішень загальних зборів, Правління та міської ради з питань колективного садівництва;

- своєчасним внесенням членами товариства усіх внесків, плати, передбаченої чинним законодавством України, кошторисом та Статутом.

Судом встановлено, що позивач був членом Садівничого товариства "Бірюза", оскільки є власником земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,04 га, розташованої за межами населеного пункту у Миколаївській області, Жовтневий район, Лиманівська сільська рада, СТ "Бірюза", ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №641329 від 20.06.2011, який видано йому, як члену кооперативу СТ "Бірюза", на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації №67-р від 04.02.2008; а також членською книжкою садовода СТ "Бірюза", в якій зазначено, що ОСОБА_1 прийнятий в члени товариства 05.05.2007, садова ділянка №778, розміром 400 кв.м.

До матеріалів даної господарської справи позивачем подано квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_1 грошових коштів на користь Товариства, а саме:

- № 930 від 30.06.2011 на суму 232, 50 грн. внесок за 2010;

- № 916 від 30.06.2011 на суму 520 грн. внесок за 2010 та 2011;

- № 932 від 30.06.2011 на суму 371 грн. внесок за 3 квартал 2011 р.;

- № 692 від 30.08.2013 на суму 856 грн., в тому числі внесок за 2012 у сумі 413 грн., за 2013 у сумі 443 грн.;

- № 933 від 30.06.2011 на суму 278 грн. з призначенням платежу - електроенергія за 762 к/е;

- № 92 від 30.06.2011 на суму 50 грн. та № 107 від 30.06.2011 на суму 50 грн. з призначенням платежу - труби гл. водовода 2010 р.;

- № 61 від 10.08.2013 на суму 83 грн. з призначенням платежу інвентаризація землі;

- № 1688 від 07.07.2007 на суму 2500 грн., № 1763 від 28.07.2007 на суму 500 грн. та № 2294 від 22.11.2007 на суму 500 грн. з призначенням платежу - газифікація.

01.09.2018 ОСОБА_1 на адресу Садівничого товариства "Бірюза" подано запит на отримання інформації (статуту, протоколів загальних зборів за 2013-2018, поштової адреси товариства) з вимогою надати інформацію поштою. Запит отримано нарочно головою Правління, про що на запиті міститься відповідна відмітка.

01.09.2018 ОСОБА_1 на адресу Садівничого товариства "Бірюза" подано заяву про виключення його з членів СТ "Бірюза", ділянка № НОМЕР_2 , з власноручним підписом ОСОБА_1 , яку було прийнято головою правління ОСОБА_21 - 01.09.2018.

02.09.2018 було проведено засідання Правління Садівничого товариства "Бірюза", про що складено протокол від 02.09.2018.

На засіданні правління розглядались наступні питання:

1. Виключення з членів товариства громадян згідно поданих заяв.

2. Надання інформації ОСОБА_1 по запиту.

3. Різне.

Були присутні: ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_5 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

По першому питанню розглянули заяви про виключення з членів товариства: ОСОБА_1 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Проголосували: Одноголосно. Згідно поданих заяв, задовольнити прохання та направити до суду позов про стягнення заборгованості з боржників на користь товариства згідно Статуту товариства.

По другому питанню ОСОБА_1 після довгої дискусії і згідно Статуту товариства про надання інформації (так як він з 02.09.2018 року не являється членом товариства) відмовити у наданні рішення протоколів загальних зборів, Статуту товариства та поштової адреси садівничого товариства "Бірюза". Проголосували: Одноголосно.

По третьому питанню: боржникам, виключених з членів товариства, направити листи досудового врегулювання питання стягнення заборгованості. Проголосували: Одноголосно.

Протокол від 02.09.2018 засідання Правління підписано головою Правління Федоровим В. В. та членами Правління, крім ОСОБА_33 .

Судом також встановлено, що пунктом 6 рішення звітної конференції зборів уповноважених членів садового товариства «Бірюза» за 2016 рік, яке оформлено Протоколом № 1 від 16.07.2017, прийнято рішення призначити членів правління. Склад правління: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того, рішенням конференції зборів уповноважених членів садівничого товариства «Бірюза», яке оформлено Протоколом № 2 від 25.08.2017, прийнято рішення дообрати членів правління товариства: ОСОБА_34 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

18.11.2022 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшли пояснення (вх. № 5584/22 від 18.11.2022), в яких відповідач зазначив, що протоколом від 16.07.2017 зборів уповноважених до правління були обрані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_35 . Протоколом від 25.08.2017 зборів садівничого товариства до правління були добрані ОСОБА_36 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_37 . До правління була обрана ОСОБА_7 , яка не була членом товариства, що порушувало Статут товариства, та як до правління обираються тільки члени товариства. ОСОБА_7 була про це повідомлена, тому вона не змогла бути членом правління. До Правління був обраний ОСОБА_8 , але навесні 2018 року він написав заяву та вийшов добровільно зі складу членів Правління садівничого товариства.

Відповідач зазначив, що у зв`язку з тим, що на території, де знаходиться садівниче товариство, йшли бойові дії, доступ до документів є обмеженим, співробітники ДСНС не надали дозволу громадянам для переміщення на територію, так як вона не обстежувалась співробітниками ДСНС на наявність вибухово-небезпечних предметів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі № 915/1115/20 відмовлено в позові ОСОБА_1 до відповідача Садівничого товариства "Бірюза" про визнання недійсним рішення зборів членів садівничого Товариства "Бірюза" від 25.08.2017, оформленого Протоколом №2 від 25.08.2017; скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, 17.05.2018 08:39:49, 6000147.

Судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

30.04.2019 були проведені збори уповноважених членів Садівничого товариства "Бірюза", про що складено протокол №1 від 30.04.2019.

Згідно протоколу на зборах були присутніми 130 делегатів; обрали голову зборів - ОСОБА_38 . Секретар зборів - ОСОБА_39 .

Повістка дня:

1. Доповідь голови ревізійної комісії.

2. Доповідь голови правління товариства.

3. Вибори голови ревізійної комісії та членів правління.

4. Різне

5. Прийняття бюджету товариства на 2019 рік.

Відповідно до вказаного рішення, оформленого протоколом №1 від 30.04.2019:

По першому питанню: заслухали доповідь голови ревізійної комісії по учету фінансової діяльності в товаристві за 2018 рік, доповідь складалася з двох частин, зазначено, що до фінансової діяльності голови правління ОСОБА_21 зауважень немає, інформація висвітлювалася своєчасно. Доповідь прийняли одноголосно.

По другому питанню: заслухали голову правління ОСОБА_21 про фінансову діяльність товариства, стан матеріальної бази товариства, питання по усуненню недоліків в роботі, питання з електроенергії, її закупка та доставка до кожної ділянки, обов`язки голови правління та членів правління згідно Статуту, питання по збору та вивезенню сміття, питання по технічному стану водопровода та башень Рожновського, та їх ремонту.

По третьому питанню: обрали Голову ревізійної комісії - ОСОБА_40 . Члени ревізійної комісії: 1. ОСОБА_2 2. ОСОБА_41 . Обрали членів правління: 1. ОСОБА_42 2. ОСОБА_43 . 3. ОСОБА_44 .

По четвертому питанню: за невиконання Статуту товариства, а саме "своєчасне внесення членських внесків" на протязі трьох років, зі складу товариства виключені члени Товариства згідно списку. Зазначено, що список додається та він буде на дошці об`яв, термін погашення заборгованості до 01.06.2019 року, з подальшим висвітленням у засобах масової інформації.

По п`ятому питанню: виступив Голова правління по кожному пункту кошториса Товариства та озвучив суму прийняту правлінням у розмірі 950 грн. на рік. Після дискусії стосовно ремонтних робіт і нагальних проблем члени Товариства запропонували членські внески - 950 грн., цільові - 50 грн. Проголосували одноголосно за варіант: членські - 950 грн. та цільові - 50 грн.

Додатком до протоколу оформлено Список виключених з кооперативу осіб (всього 110 осіб), в тому числі ОСОБА_1 із зазначенням про розмір заборгованості 2752 грн.

07.07.2019 в засобах масової інформації газеті «Южная правда» керівництво садівничого товариства «Бірюза» інформувало, що відповідно до протоколу Зборів уповноважених членів товариства від 30.04.2019 наступні члени суспільства виключаються з товариства за систематичні заборгованості по оплаті членських внесків, зокрема, ОСОБА_1 (ділянка 155).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2021 у справі № 915/481/21 відмовлено в позові ОСОБА_1 до відповідача Садівничого товариства "Бірюза" про визнання недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Бірюза» від 30.04.2019, оформленого протоколом № 1 від 30.04.2019.

Судове рішення оскаржено в апеляційному порядку.

10.08.2020 ОСОБА_1 на адресу Садівничого товариства "Бірюза" подано запит на отримання інформації (рішення Жовтневої райради, статуту, протоколів загальних зборів, поштової адреси товариства). Запит надіслано поштою, про що свідчить опис вкладення, поштова накладна.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

5.1. Судовий захист прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ГПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (п. 71-72 постанови ВП ВС від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (п. 40-41 постанова ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, на яку посилається скаржник, дійшов наступних висновків.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 14.07.2022 у справі № 910/48/21.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права (постанова ВС від 09.12.2020 у справі № 922/476/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)) (п. 42), від 3 грудня 2019 у справі № 904/10956/16 (пункт 73).

Суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права (постанова КГС ВС від 19.05.2020 № 910/9167/19).

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (постанова КГС ВС від 14.07.2022 у справі № 910/48/21).

Підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. У свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова КГС ВС від 19.11.2020 у справі № 904/3282/16).

Водночас згідно з положеннями ст. 2 ГПК України та ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення (п. 40, 41 постанови КГС ВС від 21.01.2020 у справі № 910/5676/18).

Аналогічна правова позиція викладена в п. 77 постанови ВП ВС від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, а також постановах КГС ВС від 21.01.2020 у справі № 924/273/18, від 04.02.2020 у справі № 910/1935/19.

5.2. Правове регулювання корпоративних відносин.

Відповідно до положень ст. 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

В силу ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст. 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень ст. 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Таким чином, садівничий кооператив є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Відповідно до ст. 116 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Відповідно до ст. 97 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 98 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до ст. 97 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Відповідно до ст. 100 ЦК України (в редакції від 02.08.2018) учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.

Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Отже, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Саме така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 01.10.2019 у справі №910/7554/18 та від 17.12.2019 у справі №904/4887/18.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про кооперацію" (в редакції від 06.11.2014) виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років.

Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу.

Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу, формує виконавчу дирекцію та виконує функції, делеговані йому правлінням кооперативу.

Виконавчий директор несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків, визначених контрактом та статутом кооперативу.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про кооперацію" (в редакції від 06.11.2014) статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.

Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про кооперацію" (в редакції від 06.11.2014) основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про кооперацію" (в редакції від 06.11.2014) членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу.

Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Вирішуючи питання про захист порушеного права, суд має враховувати інтереси і самого товариства і його інших учасників, тобто дотримуватися балансу інтересів учасників товариства і самого товариства, про що неодноразово зазначав Верховний Суд (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21, від 14.07.2022 у справі № 910/48/21).

Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.

Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права (постанови ВС від 21.01.2020 у справі № 906/157/19, від 24.12.2020 у справі № 911/73/20).

Учасник (акціонер) товариства може вимагати надання інформації про діяльність товариства з дати, коли він набув статусу учасника (акціонера). Водночас закон не встановлює обмежень щодо періоду часу, за який учасник товариства має право отримувати інформацію (п. 2.33 постанова Пленуму ВГСУ від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Отримання учасником зазначеної інформації від товариства є необхідним для реалізації ним своїх корпоративних прав, зокрема правомочностей на участь в управлінні господарською організацію. Відтак внаслідок невиконання товариством свого обов`язку з надання учаснику товариства на його вимогу для ознайомлення документів, передбачених положеннями закону та статуту, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права. Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України зазначені права учасника підлягають захисту шляхом спонукання товариства до виконання його обов`язку - надання відповідної інформації (постанови КГС ВС від 26.06.2018 у справі № 904/3679/17, від 04.09.2019 у справі № 921/213/18).

5.3. Правове регулювання застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 12 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 88 постанови ВП ВС від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16).

VI. ВИСНОВКИ СУДУ.

Предметом спору у даній справі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову (вх. № 1788/22 від 07.02.2022)) є вимога про визнання недійсним рішення зборів членів Садівничого товариства "Бірюза" (), які оформлені текстом під назвою "Протокол від 02 вересня 2018 року, с. Лупареве, засідання правління садівничого товариства".

Судом встановлено, що позивач був членом Садівничого товариства "Бірюза" в період з 2007 по 2018. Так, 01.09.2018 ОСОБА_1 на адресу Садівничого товариства "Бірюза" подано заяву про виключення його з членів СТ "Бірюза", ділянка № НОМЕР_2 , з власноручним підписом ОСОБА_1 , яку було прийнято головою правління ОСОБА_21 - 01.09.2018.

02.09.2018 було проведено засідання Правління Садівничого товариства "Бірюза" на якому прийнято рішення, оформлене протоколом від 02.09.2018, про виключення з членів товариства громадян згідно поданих заяв (в т.ч. позивача), відмови у наданні інформації позивачу ОСОБА_1 по запиту.

В подальшому рішенням зборів уповноважених членів Садівничого товариства "Бірюза", оформленим протоколом №1 від 30.04.2019, крім іншого, було прийнято рішення виключити зі складу товариства позивача. Рішення на час розгляду даної справи є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про кооперацію" виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до п. 4.2. Статуту вищим органом управління Товариства є збори уповноважених членів Товариства, які для керування поточними справами у період між зборами обирають Правління Товариства. Відповідно до п. 4.12 Статуту в період між зборами керівництво діяльністю Товариства здійснює Правління, Правління Товариства є виконавчим органом Товариства, підзвітним у своїй роботі зборам уповноважених членів Товариства.

Отже, збори членів товариства та правління товариства є різними органами юридичної особи.

В спірному випадку, оскаржуване позивачем рішення, оформлене протоколом від 02.09.2018, прийнято саме Правлінням Товариства, тобто виконавчим органом юридичної особи. Жодних доказів, які б підтверджували, що 02.09.2018 відбулись загальні збори товариства, суду не подано. Отже, є безпідставним вимога позивача про визнання недійсним саме рішення зборів членів Садівничого товариства "Бірюза".

Суд зазначає, що предметом розгляду у даній справі є виключно вимога про недійсність рішення Правління Товариства від 02.09.2018. В предмет доказування у даній справі не входить надання судом правової оцінки щодо порядку скликання та прийняття рішень загальними зборами товариства, які відбулись 16.07.2017, 25.08.2017, 30.04.2019, оскільки вказані рішення не є предметом спору у даній справі. Крім того, рішення загальних зборів товариства від 25.08.2017, від 30.04.2019 були предметом судового розгляду у інших господарських справах № 915/1115/20, № 915/481/21.

Рішення Правління Товариства від 02.09.2018 прийнято простою більшістю від числа присутніх учасників (ст. 97, 98 ЦК України) та підписано членами правління Товариства, які були обрані до складу товариства згідно рішень загальних зборів від 16.07.2017, від 25.08.2017.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про кооперацію" членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, добровільного виходу з нього.

Відповідно до п. 3.4. Статуту члени Товариства мають право, зокрема, добровільно за письмовою заявою вийти із членів Товариства. Відповідно до п. 3.8. Статуту рішення про виключення із числа членів Товариства виноситься Правлінням і затверджується зборами уповноважених членів Товариства, доводиться до відома виключеної особи у письмовій формі заказним поштовим повідомленням.

Відповідно до п. 3.4. Статуту члени Товариства мають право, зокрема, звертатися до Правління за захистом своїх прав як члена Товариства та оскаржити у випадку незгоди рішення Правління на загальних зборах.

Як зазначено вище, 01.09.2018 позивачем подано заяву про вихід з товариства, що не заперечується самим позивачем. За результатами розгляду заяви позивача від 01.09.2018 та відповідно до вимог п. 3.8 Статуту Правлінням прийнято рішення про виключення позивача на підставі його добровільної заяви. Враховуючи, що позивач не заперечує факт звернення до Товариства із заявою про добровільний вихід з товариства, в суду відсутні правові підстави для тверджень про порушення прав позивача відповідачем шляхом розгляду та задоволення заяви позивача про його добровільний вихід. Позивач не зазначав про намір поновити членство у товаристві. Відповідно до п. 3.4. Статуту позивач не оскаржував рішення Правління на загальних зборах. Крім того, судом враховано факт наявності чинного на час розгляду даної господарської справи рішення загальних зборів, оформленого протоколом № 1 від 30.04.2019, яким, зокрема, позивача виключено зі складу учасників товариства. Отже, безпідставними є твердження позивача про те, що відповідач не розглянув заяву позивача ОСОБА_1 від 01.09.2018 року про добровільний вихід відповідно до положень п. 3.4, п. 3.8 Статуту СТ «Бірюза» та ст. 13 Закону України "Про кооперацію".

Щодо посилань позивача на те, що він не отримав від СТ «Бірюза» відповідь про розгляд заяви про вихід з Товариства, про прийняте рішення, не повідомлявся про проведення/скликання засідання правління, про порядок денний, про проведення зборів учасників СТ «Бірюза», то суд зазначає наступне. Як вказано вище, питання порядку скликання та проведення саме загальних зборів товариства не є предметом розгляду у даній справі, отже, відповідна правова оцінка судом не надається. Позивачем не зазначено, якою нормою Статуту передбачено обов`язок відповідача повідомляти членів товариства про засідання правління. Крім того, не отримання позивачем від відповідача відповіді про розгляд його заяви про вихід з товариства не має наслідком недійсність самого рішення правління. В силу положень п. 3.8 Статуту рішення про виключення із числа членів Товариства виноситься Правлінням та після затвердження зборами уповноважених членів Товариства доводиться до відома виключеної особи у письмовій формі заказним поштовим повідомленням, тобто в спірному випадку повідомлення позивача відповідно до вимог статуту про його виключення з товариства повинно бути було здійснено після прийняття загальними зборами рішення від 30.04.2019. Проте, предметом судового розгляду у даній справі є недійсність самого рішення правління від 02.09.2018.

Оскаржуваним рішенням Правління товариства від 02.09.2018, крім іншого, розглянуто й задоволено заяви інших громадян про вихід з товариства, зокрема, вирішено виключити з числа членів товариства ще 7 громадян. При цьому, позивачем не зазначено та не доведено, в чому полягає порушення його прав в цій частині рішення.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач не вжив заходи впливу, передбачені пунктом 3.6 Статуту до ОСОБА_1 та інших членів Товариства (за несвоєчасну сплату членських внесків), не вжив заходи досудового врегулювання, не направив листи про погашення боргу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про кооперацію" основними обов`язками члена кооперативу є, сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Відповідно до п. 3.5, п. 4.4 Статуту члени Товариства зобов`язані, зокрема, своєчасно оплачувати вступні, цільові та членські внески, у розмірах та в строки, встановлені зборами уповноважених членів Товариства. Відповідно до п. 4.13. Статуту правління Товариства, зокрема, здійснює контроль за своєчасним внесенням членами товариства усіх внесків, плати, передбаченої чинним законодавством України, кошторисом та Статутом.

Отже, в силу вищевказаних норм закону та статуту на членів товариства покладено обов`язок здійснювати оплату визначених статутом кооперативу внесків. Відповідно до положень статуту СТ "Бірюза" розмір внесків та строки їх оплати встановлюються рішеннями загальних зборів. В свою чергу, факт оплати внесків за період членства в товаристві підтверджується первинними документами (квитанціями, прибутковими касовими ордерами, платіжними дорученнями тощо). В спірному випадку, в оскаржуваному рішенні Правління від 02.09.2018 вирішено направити боржникам листи досудового врегулювання щодо питання погашення заборгованості, а також звернутись до суду із позовами про стягнення заборгованості. При цьому, суд зазначає, що: 1) в самому рішенні Правління від 02.09.2018 не зазначено розмір заборгованості по кожному боржнику; 2) рішення Правління не є підставою виникнення заборгованості; 3) ненаправлення досудових вимог може свідчити про невиконання рішення Правління від 02.09.2018, а не його недійсність. Позивач у даній справі просить суд визнати недійсним рішення Правління, тобто в предмет доказування у даній справі входить: 1) доведення факту невідповідності оскаржуваного рішення вимогам закону, статуту; 2) порушення оскаржуваним рішенням прав позивача. Враховуючи вищевикладене, оскільки предметом спору у даній справі не заявлено вимог про стягнення коштів, в суду відсутні правові підстави для надання правової оцінки щодо встановлення факту наявності або відсутності у позивача заборгованості перед Товариством та її розміру.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем в порушення вимог закону не надано позивачу інформацію (протоколи загальних зборів, статут), то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до п. 3.4. Статуту члени Товариства мають право, зокрема, отримувати від посадових осіб Товариства інформацію з будь-яких питань, пов`язаних з діяльністю товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем ст. 12 Закону України "Про кооперацію", п. 3.4 Статуту та прав позивача шляхом ненадання позивачу документів, які стосуються діяльності товариства (рішень загальних зборів, статуту) саме за період членства позивача в товаристві, оскільки до виходу позивача з товариства останній мав право на отримання та ознайомлення з вказаною інформацією.

Проте, суд дійшов висновку про відмову в позові про визнання недійсним оскаржуваного рішення Правління від 02.09.2018 в частині відмови у наданні позивачу запитуваної інформації, оскільки в даному випадку позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав. Судове рішення про визнання недійсним рішення Правління від 02.09.2018 в частині пункту 2 фактично не матиме жодних правових наслідків для позивача та не поновить прав позивача, оскільки на відповідача не покладаються жодні обов`язки, зокрема, щодо надання інформації (позивачем не заявлялась позовна вимога про зобов`язання/спонукання відповідача надати інформацію, відтак, судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню).

Щодо посилань позивача на те, що відповідач відмовився надати інформацію про вартість послуг охорони території СТ «Бірюза», користування дорогами, послуг (водою, електроенергією), кошторис на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю, розрахунок заборгованості на підтвердження зобов`язань щодо сплати членських внесків; розрахунок податку на землю; вартість послуг; відомості про заходи впливу до боржників тощо, то суд зазначає, що оскаржуваним рішенням Правління товариства від 02.09.2018 не вирішувалось питання щодо відмови позивачу у наданні вищевказаної інформації. Отже, в цій частині твердження позивача є безпідставними.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення його права в частині розгляду правлінням та задоволення заяви позивача про його добровільний вихід з товариства, а також обрано неналежний та неефективний спосіб захисту щодо відмови правлінням товариства в наданні інформації, суд дійшов висновку про відмову в позову, у зв`язку з недоведеністю факту порушеного права. Враховуючи, що позовна давність застосовується лише у випадку встановлення факту порушення прав, то в суду відсутні правові підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності у даній справі. Враховуючи вищевикладене, в позові судом відмовлено.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 2 270, 00 грн. покласти на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.01.2023 (у зв`язку з технічними проблемами (відключення) в електропостачанні та роботі системи діловодства)

Суддя Е.М. Олейняш