РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.12.2022Справа № 5011-15/2551-2012 (752/8910/20)

За позовом ОСОБА_1

до Державного космічного агентства України

про стягнення 138.667, 00 грн. в межах справи № 5011-15/2551-2012

Суддя Пасько М.В.

Представники: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 138.667, 00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.04.2021 передано справу № 752/8910/20 за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 5011-15/2551-2012 про банкрутство Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" (ідентифікаційний код 24586045).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 відкрито провадження у справі № 5011-15/2551-2012 (752/8910/20).

28.12.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

В поданій позовній заяві ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд стягнути з Державного космічного агентства України (далі - відповідач) заробітну плату в розмірі 138.667, 00 грн. та поновити його на посаді Голови правління ДАХК "Київський радіозавод".

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був незаконно звільнений відповідачем із займаної посади без виплати заборгованості по заробітній платі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необґрунтованість заявленого позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ГПК України).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 № 987 "Про створення Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод", Указу Президента України від 27.10.1998 № 1190 "Про заходи щодо підвищення ефективності космічної діяльності", розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.1999 № 236-р "Про передачу до сфери управління НКАУ державних підприємств, що становлять основу космічної галузі", Положення про Державне космічне агентство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 281, Державна акціонерна холдингова компанія "Київський радіозавод" (Код ) належить до сфери управління Державного космічного агентства України.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Підпунктом 2 пункту 5 Положення про Державне космічне агентство України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 281, (далі - Положення про ДКА) Державне космічне агентство України, здійснює добір кадрів в апарат ДКА та на керівні посади на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, організовує підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації державних службовців та працівників апарату ДКА.

Згідно із підпунктом 14 пункту 10 Положення про ДКА Голова ДКА утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління ДКА, затверджує положення (статути) про них, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління ДКА.

Згідно з пунктом 9.1 Статуту ДАХК "Київський радіозавод" вищий орган управління, який виконує функції загальних зборів акціонерів є Національне космічне агентство України. Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Національне космічне агентство України перейменовано на Державне космічне агентство України.

У свою чергу, відповідно до пункту 9.4.4 Статуту Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод", затвердженого наказом Національного космічного агентства України від 24.10.2005 № 256 (зі змінами) (далі - Статут ДАХК "Київський радіозавод") голову правління призначає та укладає з ним контракт вищий орган Компанії.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 02.08.2019 до Голови ДКА щодо призначення виконуючим обов`язки Голови правління ДАХК "Київський радіозавод", - ДКА видано наказ від 02.08.2019 № 7-кп "Про про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки голови правління ДАХК "Київський радіозавод" - з 02.08.2019, тимчасово, до призначення відповідно з чинним законодавством керівника або виконуючого обов`язки керівника зазначеної компанії, з оплатою праці згідно з пунктом 2 Порядку оплати тимчасового заступництва (роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 № 30/39 "Про порядок оплати тимчасового заступництва".

Зазначене свідчить про вияв наміру ОСОБА_1 вступити в трудові відносини тимчасово та бути призначеним саме на посаду - виконуючим обов`язки Голови правління ДАХК "Київський радіозавод".

Питання призначення тимчасово виконуючим обов`язки за певними посадами для загального кола працівників чинним законодавством України не врегульовано, тому необхідно застосовувати загальні положення трудового законодавства, зокрема роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Секретаріату всесоюзної центральної ради професійних союзів від 29.12.1965 № 30/39 "Про порядок оплати тимчасового заступництва", яке чинне на території України і підлягає застосуванню до спірних правовідносин на підставі постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" 12.09.1991 № 1545-ХІІ.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 вказаного Роз`яснення від 29.12.1965 № 30/391, тимчасовим замісництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю.

Відповідно до пункту 2 Роз`яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Секретаріату всесоюзної центральної ради професійних союзів від 29.12.1965 № 30/39 "Про порядок оплати тимчасового заступництва" призначення працівника виконуючим обов`язки по вакантній посаді не допускається. Це можливо лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління.

Застосування вказаних норм права узгоджуються з правовими висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 № 333/7100/15-ц, від 16.05.2018 № 756/5123/16-ц. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Постанова 21.02. 2020 справа № 451/1363/17.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 9.4.4 Статуту ДАХК "Київський радіозавод" голову правління призначає вищий орган, яким є ДКА. Саме тому, ДКА має право призначати тимчасово виконуючим обов`язки голову правління ДАХК "Київський радіозавод".

У постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 30.10.2019 у справі № 310/2284/17 (провадження № 61-3146св18), Верховний Суд (Касаційний цивільний суд).

Зробив наступні висновки: "Верховний Суд виходить із таких встановлених обставин у справі: на період погодження на посаду директора позивача призначено виконуючим обов`язки директора ДП "Бердянський морський торговельний порт" з 15 жовтня 2014 року на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього підприємства. Отже, між позивачем та Міністерством інфраструктури України було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчувався з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління. Позивач погодився із строковим трудовим договором, що підтверджується підписаною ним заявою.

Надавши згоду на призначення виконуючим обов`язки директора ДП "Бердянський морський торговельний порт" до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, ОСОБА_1 мав усвідомлювати, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово до вирішення питання призначення його керівником підприємства, а відтак може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління державним підприємством."

Аналогічні висновки зроблено також у постановах Верховного Суду (Касаційного цивільного суду): від 16.05.2018 у справі № 756/5123/16-ц (провадження № 61-9077св18), від 31.10.2018 у справі № 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171св18), від 28.08.2019 у справі № 201/15850/17-ц (провадження № 61-37566св18).

Таку ж позицію займає Верховний Суд (Касаційний господарський суд) у постановах від 18.04.2018 у справі № 910/18355/16.

У свою чергу, Державним космічним агентством України видано наказ від 16.04.2020 № 2-кп "Про звільнення ОСОБА_1 та призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки голови правління ДАХК "Київський радіозавод" - відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки голови правління ДАХК "Київський радіозавод" 16.04.2020 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (призначення нового виконуючого обов`язки керівника), пункт 2 статті 36 КЗпП.

Згідно з частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і З статті 23 КЗпП), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП).

У зазначеній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий трудовий договір вважається укладеним на певний строк.

Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Таким чином, саме строкові трудові відносини, які припиняються у зв`язку з настанням юридичного факту - призначення відповідно до чинного законодавства керівника або виконуючого обов`язки керівника зазначеної компанії - виникли між ОСОБА_1 та ДКА.

Разом з тим, Верховний Суд (Касаційний цивільний суд) у постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 21.10.2020 у справі № 754/13007/19 (провадження № 61-3630св20) зробив наступні висновки: "Верховний Суд України у постанові від 02 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14 виходив із того, що із працівником було укладено строковий трудовий договір, звільнення працівника з роботи проведено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору у період його тимчасової непрацездатності, однак положення частини третьої статті 40 КЗпП не підлягають застосуванню у такому випадку, оскільки вказана норма трудового законодавства встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП), а позивача звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-17196вв19), від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц (провадження № 61-43676св18) та від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16 (провадження № 61-36022св18) суд дійшов висновків, що за наявності підстав для звільнення (відсутності підстав для поновлення), але здійсненого у день перебування на лікарняному, суд може усунути таке порушення прав позивача шляхом зміни дати звільнення на перший день після закінчення періоду непрацездатності.

Верховний Суд враховує, що розпорядження про звільнення позивача видано 08 серпня 2019 року, тобто у період, коли позивач був тимчасово непрацездатний.

Порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування на лікарняному, може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин першим днем після закінчення періоду тимчасової непрацездатності за наявності підстав для звільнення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19).

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП, шляхом зміни дати звільнення позивача на перший робочий день після закінчення періоду його непрацездатності.".

Отже, ДКА, як орган управління, видавши наказ від 16.04.2020 № 2-кп "Про звільнення ОСОБА_1 та призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки голови правління ДАХК "Київський радіозавод" прийняло рішення не продовжувати трудові відносити з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим твердження позивача про те, що дія трудових відносин була продовжена на невизначений строк, не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення статей, щодо недопущення звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, так як в даному випадку звільнено було з займаної посади внаслідок закінчення строку дії трудового договору.

Також, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , лише 05.05.2020 направив лист до ДКА, яким повідомив про перебування на лікарняному. Отже, ДКА з об`єктивних причин не могло знати про те, що звільнило Позивача в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до наказу ДКА від 19.04.2021 № 66 "Про проведення позапланового внутрішнього аудиту ДАХК "Київський радіозавод" (Код )" у період з 20.04.2021 по 05.05.2021 було проведено позаплановий внутрішній аудит діяльності ДАХК "Київський радіозавод" за період з 01.01.2012 по 31.03.2021, за результатами проведеного аудиту було виявлено відсутність будь-якої господарської діяльності ДАХК "Київський радіозавод" за період останніх трьох років та відсутність будь-якої фінансової звітності, первинних документів, які підтверджували б факти здійснення господарських операцій, у тому числі - нарахування заробітної плати, встановлення режиму роботи підприємства, відображення в бухгалтерському обліку зазначених операцій тощо.

Слід зазначити, що у своєму позові ОСОБА_1 просить суд стягнути на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 138.667,00 грн., проте жодних доказів існування такої заборгованості, встановлення та нарахування заробітної плати у вказаному обсязі, докази її невиплати до Позову не надано.

Нарахування заробітної плати відбувається на підставі визначених умов оплати праці конкретного працівника. Працівнику при прийнятті на роботу має бути встановлений посадовий оклад за його посадою.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових реєстрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно із статтями 4, 14, 18 Закону України "Про державну статистику", враховуючи положення статей 80, 81, 95 Цивільного кодексу України, частини восьмої статті 19 та статті 55 Господарського кодексу України, з метою подальшого вдосконалення державних статистичних спостережень підприємств, установ, організацій щодо обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати було прийнято наказ Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці". Згідно з цього наказу було затверджено і введено в дію з 1 січня 2009 року нові форми первинної облікової документації з питань обліку особового складу, використання робочого часу, розрахунків по заробітній платі, а саме: № П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу"; № П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки", № П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)"; № П-5 "Табель обліку використання робочого часу"; № П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника"; № П-7 "Розрахунково-платіжна відомість (зведена)".

Крім того, суд бере до уваги, те що, при проведенні відповідачем аудиту, ним не було виявлено табелів обліку робочого часу за цим працівником, які підтверджують присутність ОСОБА_1 на роботі, його робочий час, тощо. До Позову їх також не надано.

Умови оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств визначені постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 859 "Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств" (далі - постанова Кабміну № 859).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 постанови Кабміну № 859 право встановлювати виключні умови оплати праці надано керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, наглядовій раді суб`єкта господарювання державного сектору економіки, а також керівнику уповноваженого суб`єкта господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних, та об`єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, підприємств, які належать Автономній Республіці Крим, підприємств, заснованих на комунальній власності.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 постанови Кабміну № 859 умови оплати праці, передбачені пунктом 1 цієї постанови, поширюються на керівників - голів правлінь відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) державних підприємств, з якими укладено контракти, на період до скликання перших загальних зборів акціонерів товариства, а також на голів правлінь та членів правлінь акціонерних товариств, господарських товариств, 100 відсотків акцій яких належать державі, а також інших господарських товариств, що належать до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, у тому числі тих, що призначаються за рішенням наглядової ради.

На виконання цієї постанови ДКА наказом від 24.07.2017 № 106, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.10.2017 за № 1217/21085, затвердило Умови, критерії диференційовані показники та розміри посадового окладу і преміювання керівників підприємств, які належать до сфери управління Державного космічного агентства України (далі - Умови).

Згідно з цими Умовами мав бути складений розрахунок посадового окладу, виходячи зі встановлених цими Умовами критеріїв та розміру мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії. Згідно з Законом України "Про оплату праці" система оплати праці, в тому числі - розміру мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії, на будь-якому підприємстві встановлюється у колективному договорі. За відсутності колективного договору на підприємствах, що належать до сфери управління ДКА, застосовуються норми Галузевої угоди на 2004-2021 роки між Державним космічним агентством України і профспілкою працівників космічного та загального машинобудування України. Відповідні зміни в частині розмірів мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії щорічно затверджуються ДКА разом з іншою стороною угоди.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 , не надав будь-яких документів відповідачу, тому останній не приймав рішень про встановлення умов оплати праці в.о. голови ДАХК "КРЗ" Суєтіна Я.А, про що свідчить реєстр наказів ДКА з 02.08.2019 по 17.04.2020.

Враховуючи це, правові підстави для самостійного нарахування ОСОБА_1 заробітної плати без рішення ДКА не відомі.

У своєму Позові ОСОБА_1 зазначив, що заборгованість із заробітної плати станом на 05.05.2020 становить 138.667,0 грн. (оклад 16.000,00 гривень на місяць, з урахуванням лікарняного). Отже, вказаний розмір посадового окладу мав бути визначений в розпорядчих документах компанії чи ДКА. ДКА відповідного наказу не видавало, а отже ОСОБА_1 міг здійснювати нарахування заробітної плати з самовільно встановленого посадового окладу (при відсутності у нього прав на встановлення такого окладу). У разі відсутності такого наказу розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати фактично нічим не підтверджений, до Позову розрахунок заборгованості і підтверджуючі документи (належні докази) також не додано.

Згідно з наказом про звільнення ОСОБА_1 він був зобов`язаний передати майно та справи визначеній ДКА особі. Проте, наразі зазначена вимога не виконана, а тому усі документи, які були створені/видані/прийняті в ДАХК "Київський радіозавод" під час його перебування на посаді залишаються у нього й можуть бути ним представлені для підтвердження своїх вимог.

Слід зазначити, що заробітна плата нараховується не менше мінімальної за повністю відпрацьований час (з відповідним нарахуванням єдиного соціального внеску на неї та утриманням податку на доходи фізичних осіб, та військового збору).

Заробітна плата, податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір - це платежі, які зобов`язаний сплатити суб`єкт господарювання при нарахування заробітної плати. Тому суб`єкт господарювання при нарахуванні заробітної плати зобов`язаний подавати відповідні звіти до органів Державної служби статистики України та Державної податкової служби України, зокрема в частині сум нарахованих у зв`язку з цим податків (незалежно від факту виплати чи невиплати заробітної плати), зборів та єдиного соціального внеску.

Також, ОСОБА_1 не було подано будь-яких форм звітності про нарахування заробітної плати, утворення заборгованості.

Проте, ОСОБА_1 не надано до Позову належних доказів щодо нарахування йому заробітної плати (з відповідним нарахуванням ЄСВ на неї та утриманням ПДФО та військового збору), та подання відповідних звітів.

Водночас, інформація щодо заборгованості з виплати заробітної плати в ДАХК "Київський радіозавод", яку ОСОБА_1 зобов`язаний був надавати як керівник, до ДКА не надходила.

Нормами статті 265 КЗпП передбачено, що юридичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема, у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Згідно із частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки ОСОБА_1 до свого Позову не надав належних доказів щодо нарахування йому заробітної плати, то такі вимоги вважаємо необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 9.4.5 Статуту ДАХК "Київський радіозавод" визначено, що питання повноважень, умови діяльності та матеріального забезпечення голови правління визначаються в контракті, що укладається між головою та вищим органом Компанії. Джерелом виплати коштів є надходження від здійснення господарської діяльності Компанії.

Отже, ДКА є органом, який встановлює розмір заробітної плати, а не здійснює її виплату, а вимоги позивача по виплаті заробітної плати можуть бути включені до уточненого реєстру вимог кредиторів у справі № 5011-15/2551-2012 про банкрутство ДАХК "Київський радіозавод".

Згідно із пунктом 5.5 пункту 5 Статуту Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" (далі - Компанія), затвердженого наказом НКАУ від 06.02.2009 № 31, держава, її органи та організації не відповідають за зобов`язаннями Компанії, а Компанія не відповідає за зобов`язання держави, її органів, установ та організацій.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

При цьому, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько