РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022Справа № 910/6438/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Безрадній А.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

про стягнення 3 333 331,48 грн,

Представники сторін:

від позивача: Михайлова Н.М.,

від відповідача: Козуб Б.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП" до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про стягнення 3 333 331,48 грн, обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання електричної енергії споживачу № ВДТ 929-315/3-21 від 09.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6438/22, призначено підготовче засідання на 07.09.2022.

23.08.2022 до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 07.09.2022 з`явився представник відповідача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив визнати причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву визнати поважними, поновити строк на подання відзиву, долучити відзив до матеріалів справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 03.10.2022, надати позивачу строк на подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву, надати відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

В підготовче засідання 03.10.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити клопотання позивача і оголосити в підготовчому засіданні перерву до 24.10.2022.

24.10.2022 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог та відповідь на відзив.

В підготовче засідання 24.10.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 02.11.2022.

В підготовче засідання 02.11.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив заяву позивача про збільшення позовних вимог прийняти до розгляду.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в підготовчому засіданні перерву до 16.11.2022, встановити відповідачу строк для надання контррозрахунку до 10.11.2022.

14.11.2022 до суду відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відзив на заяву про збільшення позовних вимог та додатково до відзиву докази.

В підготовче засідання 16.11.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив заяву позивача про виправлення арифметичної помилки долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив поновити строк відповідачу на подання відзиву на заяву про збільшення позовних вимог, заперечень на відповідь на відзив, доповнень до відзиву на заяву про збільшення позовних вимог та долучити подані документи до матеріалів справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 30.11.2022 відповідно до ч. 2 ст. 185 ГПК України.

В судове засідання 30.11.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні на 14.12.2022.

В судовому засіданні 14.12.2022 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП" (Постачальник) та Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Споживач) укладено договір постачання електричної енергії споживачу № ВДТ 929-315/3-21 (надалі також - Договір), згідно з п. 2.1 якого на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі Постачальник продає «електричну енергію» код 09310000-5 за ДК 021:2015 Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.6 Договору оплата вартості обсягів споживання електроенергії здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у терміни, визначені у комерційній пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору.

Оплата рахунків Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у терміни, визначені у комерційній пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору, та не може бути меншим 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку Споживачем,

Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок, строки оплати та банківські реквізити Постачальника, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з п. 5.7 Договору, Постачальник включно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оформлює Акт приймання-передавання електричної енергії за місяць, та в цей же строк надає його Споживачу у 2 примірниках. Разом з Актом прийняття-передавання електричної енергії Постачальник надає рахунок на оплату фактично використаної електричної енергії з урахуванням здійснених передоплат та розрахунки фактичної ціни електричної енергії за результатами погодинного споживання Споживача в розрахунковому періоді.

Споживач протягом 5 робочих днів з дати отримання Актів прийняття-передавання електричної енергії зобов`язується направити Постачальнику один примірник оригіналу Акту прийняття-передавання електричної енергії, підписаний в установленому порядку або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання Акту прийняття-передавання енергії.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання договору (але в будь-якому випадку не раніше розірвання договору постачання електричної з діючим постачальником або призупинення в частині постачання електричної енергії у певному розрахунковому періоді) та діє до 31 грудня 2021 року включно, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання зобов`язань Сторонами. (п 14.1 Договору)

У Додатку № 1 сторони погодили Комерційну пропозицію на постачання електричної енергії, зокрема, з такими умовами:

3. Строк постачання: 3 дати підписання договору (але в будь-якому випадку не раніше розірвання договору постачання електричної з діючим постачальником або його призупинення в частині постачання електричної енергії у певному розрахунковому періоді) по 31 грудня 2021 року включно.

4. Спосіб оплати:

- до 15-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 10-го числа розрахункового періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 20-го числа розрахункового періоду в розмірі 10% орієнтовної вартості прогнозованого споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за поставлену Постачальником Споживачу електричну енергію в розрахунковому періоді визначається на підставі Акту прийняття-передавання електричної енергії, отриманого Споживачем та здійснюється протягом 180 днів після його підписання. Розмір платежу визначається, як різниця між вартістю електричної енергії, зазначеної в Акті прийняття-передавання електричної енергії та сумою здійснених Споживачем попередніх платежів за розрахунковий період.

Якщо сума здійснених Споживачем попередніх оплат перевищує вартість вказаної в Акті прийняття-передавання електричної енергії, надлишок перерахованих грошових коштів зараховується як попередня оплата на наступний розрахунковий період або повертається Споживачу за його вимогою впродовж 5 банківських днів з дня надходження даної вимоги Постачальнику від Споживача.

Орієнтовна вартість прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період, для здійснення попередньої оплати, розраховується як добуток прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період на фактичну ціну (вказану в Акті прийняття-передавання електричної енергії) у попередньому розрахунковому періоді.

Для першого розрахункового періоду по договору орієнтовна вартість прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на перший розрахунковий період, для здійснення попередньої оплати, розраховується як добуток прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період на суму середньозваженої ціни електричної енергії за попередній місяць на ринку «добу наперед» (що визначена ДП «Оператор ринку» та розміщена на його офіційному веб-сайті), величини маржинального прибутку (вартість послуг) постачальника електричної енергії та відповідного тарифу на послугу з передачі електричної енергії.

На підтвердження виконання умов Договору з передачі відповідачу електричної енергії у листопаді 2021 року на суму 22 074 083,20 грн та у грудні 2021 року на суму 37 174 116,04 грн позивачем надано акти приймання-передачі електричної енергії № 7 від 30.11.2021 та № 7 від 31.12.2021, підписані в двосторонньому порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач частково оплатив передану електричну енергію у листопаді-грудні 2021 року за Договором, у зв`язку з чим заборгованість останнього становить 2 920 554,88 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про виправлення арифметичної помилки у ній, крім вказаної суми основного боргу позивач, з огляду на прострочення оплати, також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 512 720,01 грн, 3% річних у розмірі 27 125,15 грн та інфляційні у розмірі 111 552,33 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що жодного порушення строків оплати за спожиту у листопаді 2021 року електроенергію ним не допущено, а щодо прострочення оплати споживчої у грудні 2021 електроенергії, то позивачем неправильно здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, тому відповідач надав свій конррозрахунок. Крім того, зважаючи на незаконні дії позивача, що призвели до зупинки виробничих потужностей та простою Комбінату, відповідач просить звільнити його від відповідальності за порушення зобов`язання або зменшити суму штрафних санкцій до 1 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання з постачання електричної енергії у листопаді-грудні 2021 року за Договором позивач виконав належно, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії № 7 від 30.11.2021 на суму 22 074 083,20 грн та № 7 від 31.12.2021 на суму 37 174 116,04 грн, які підписані уповноваженими представникам сторін та скріплені їх печатками без заперечень та зауважень.

У п. 4 Комерційній пропозиції на постачання електричної енергії сторони погодили спосіб оплати:

- до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 10-го числа розрахункового періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 20-го числа розрахункового періоду в розмірі 10% орієнтовної вартості прогнозованого споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за поставлену Постачальником Споживачу електричну енергію в розрахунковому періоді визначається на підставі Акту прийняття-передавання електричної енергії, отриманого Споживачем та здійснюється протягом 180 днів після його підписання. Розмір платежу визначається, як різниця між вартістю електричної енергії, зазначеної в Акті прийняття-передавання електричної енергії та сумою здійснених Споживачем попередніх платежів за розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рахунком № 103354 від 10.11.2021, наданому постачальником споживачу, орієнтовна вартість прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за листопад 2021 року становить 15 228 713,43 грн; а згідно з рахунком № 103980 від 22.11.2021, орієнтовна вартість прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за грудень 2021 року становить 38 059 512,40 грн.

Отже, за умовами п. 4 вказаної Комерційної пропозиції оплата електроенергії мала б відбуватися таким чином:

1) за листопад 2021 року:

- 6 091 485,37 грн - до 25.10.2021;

- 6 091 485,37 грн - до 10.11.2021;

- 1 522 871,34 грн - до 20.11.2021;

- 8 368 241,12 грн - до 31.05.2022;

2) за грудень 2021 року:

- 15 223 804,96 грн - до 25.11.2021;

- 15 223 804,96 грн - до 10.12.2021;

- 3 805 951,24 грн - до 20.12.2021;

- 2 920 554,88 грн - до 29.06.2022.

Водночас, з приводу оплати 6 091 485,37 грн до 25.10.2021 (40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за листопад 2021 року) суд зазначає, що Договір укладено лише 09.11.2021, його умови не застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, в порядку ст. 631 ЦК України, а тому, за переконанням суду, умова п. 4 Комерційної пропозиції щодо сплати до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період не поширюється на здійснення вказаного платежу, а тому немає підстав вести мову про обов`язок здійснення такої оплати відповідачем, який фактично він виконати не міг. Більше того, рахунок № 103354 з прогнозованим обсягом споживання електричної енергії позивачем виставлено лише 10.11.2021.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем повністю оплачено електроенергію за листопад 2021 року такими платежами: 11.11.2021 - 11 899 995,00 грн (платіжне доручення № 16715 від 11.11.2021), 19.11.2021 - 3 248 545,00 грн (платіжне доручення № 17177 від 19.11.2021), 08.02.2022 - 6 925 543,20 грн (платіжне доручення № 1437 від 08.02.2022).

Щодо електроенергії за грудень 2021 року, то її відповідачем оплачено частково такими платежами: 25.11.2021 - 15 223 804,96 грн (платіжне доручення № 17600 від 25.11.2021), 07.12.2021 - 7 611 902,48 грн (платіжне доручення № 18462 від 07.12.2021), 08.12.2021 - 7 611 902,48 грн (платіжне доручення № 18532 від 08.12.2021), 17.12.2021 - 3 805 951,24 грн (платіжне доручення № 19080 від 17.12.2021).

З наведеного вбачається, що борг відповідача спожиту у грудні 2021 року електроенергію підтверджується у заявленому позивачем обсязі на суму 2 920 554,88 грн.

Оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів сплати відповідачем позивачу вказаної суми заборгованості відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 2 920 554,88 грн підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивачем розраховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 512 720,01 грн, що скла дається з пені за період 25.10.2021-10.11.2021 - у розмірі 48 231,22 грн, 10.11.2021 - 11.11.2021 - у розмірі 11 348,52 грн, за період 12.11.2021 - 19.11.2021 - у розмірі 1 054,38 грн; 30.06.2022 - 20.10.2022 - у розмірі 452 085,89 грн; 3% річних у розмірі 27 125,15 грн за період 30.06.2022-20.10.2022; інфляційні витрати у розмірі 111 552,33 грн за період 12.11.2021-19.11.2021 у розмірі 2 263,81 грн, 30.06.2022 - 20.10.2022 - 109 288,52 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивач звертається з такою вимогою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 5.8 Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Дослідивши здійснені позивачем розрахунку та співставивши їх з договірними умовами, суд погоджується з відповідачем про безпідставність здійснення вказаних нарахувань вище за прострочення розрахунків у листопаді 2021 року, оскільки порушення строків оплати за спожиту електроенергію ним дійсно не допущено.

Так, суд зазначає, що позивачем неправомірно вказано прострочення з 25.10.2021 на суму 6 091 485,37 грн (підстави такого висновку викладені судом вище), а також всупереч сталій судовій практиці, зокрема, висновкам постанови Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, включено в період часу, за який нараховано 3%, інфляційні та пеню, день фактичної сплати заборгованості.

Отже, в частині стягнення пені у розмірі 60 634,12 грн (за період 25.10.2021-10.11.2021 - у розмірі 48 231,22 грн, 10.11.2021- 11.11.2021 - у розмірі 11 348,52 грн, за період 12.11.2021 - 19.11.2021 - у розмірі 1 054,38 грн) та інфляційних втрат у розмірі 2 263,81 грн (за період 12.11.2021-19.11.2021) суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю.

Разом з тим, дослідивши здійснені позивачем нарахування пені у розмірі 452 085,89 грн, 3% річних у розмірі 27 125,15 грн та інфляційних у розмірі 109 288,52 грн за період прострочення відповідачем сплати боргу у сумі 2 920 554,88 грн з 30.06.2022 по 20.10.2022, суд зазначає про їх обґрунтованість, арифметичну правильність та задоволення у вказаному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про звільнення від відповідальності або зменшення розміру штрафних санкцій до 1 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Однак, суд зазначає, що всупереч наведеному відповідачем не наведено обґрунтованих обставин та не подано жодних доказів в підтвердження наявності підстав для звільнення від відповідальності за прострочення оплати електроенергії чи зменшення розміру стягуваних санкцій. Натомість, вказані відповідачем незаконні дії позивача, що призвели до зупинки виробничих потужностей та простою Комбінату, такими обставинами в розумінні наведених норм закону суд не визнає.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, встановивши відсутність доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для звільнення від відповідальності чи зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відповідного клопотання відповідача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (вул. Сурікова, 3, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 36716128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП" (вул. І.Мазепи, 6, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код 36716332) борг у розмірі 2 920 554,88 грн, пеню у розмірі 452 085,89 грн, 3% річних у розмірі 27 125,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 109 288,52 грн та судовий збір у розмірі 52 635,82 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26.12.2022.

Суддя Т. Ю. Трофименко