ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

26 грудня 2022 року Справа № 913/278/22
Провадження №33/913/278/22
до боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
Обґрунтовуючи подану заяву, ТОВ "Бізнес Позика" зазначає, що 13.01.2021 між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №211986-КС-001, шляхом приймання (акцепту) умов, викладених в оферті (пропозиції) про укладення договору про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 42 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти в строк до 30.06.2021 та сплатити проценти за користування. Сторонами погоджено, що процентна ставка складає 0,68875650 % в день та є фіксованою.
Дослідивши матеріали поданої заяви з додатками, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:
1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Пунктами 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Наразі до заяви ТОВ "Бізнес Позика" додано договір №211986-КС-001 про надання кредиту від 13.01.2021, як електронний доказ, проте в письмовій формі (роздруківка на паперових носіях) та довідку про укладення договору вих. 211986-КС-001 від 17.12.2021, підписану директором ТОВ «Бізнес Позика».
Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Так, згідно з п. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Суд звертає увагу заявника, що роздруківка електронного доказу не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Частинами 3, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ (відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/19.
До заяви на підтвердження того, що саме боржник фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підписав вказаний договір, не додано жодних належних доказів нанесення електронного цифрового підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо).
Як вбачається з наданих матеріалів, заявником також додано до заяви Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям товариством 2020 року.
Відповідно до п.1.4.1. правил акцептом є відповідь заявника про повне та безумовне прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця укласти договір в електронній формі. Акцепт здійснюється в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, яке підписане шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
При поданні заявки заявник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні особисті дані, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту. У разі використання електронної автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID) заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність даних (п.2.10 правил).
Відповідно до п.п.3.1.1. правил після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника відображається оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих правилах, які є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення заявнику, після отримання заявником оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.
За приписами п.п.3.1.4 правил відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електрону комерцію».
Позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, у момент укладення договору (п.п.3.1.5 правил).
Згідно п.п.3.1.6 правил укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що відповідає положенням ст.11 Закону України «Про електрону комерцію».
Як вбачається з матеріалів заяви, на підтвердження укладання вказаного кредитного договору, підписаного як стверджує заявник з використанням боржником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявником також надані як електронні докази, проте в письмовій формі (роздруківки на паперових носіях) оферта (пропозиція) про укладання договору про надання кредиту шляхом приймання (акцепту) умов, викладених в оферті (пропозиції), та прийняття (акцепт пропозиції (оферти) щодо укладення договору №211986-КС-001 про надання кредиту та анкета-згода клієнта від 13.01.2021.
Однак, як вбачається вказані документи, як і договір №211986-КС-001 про надання кредиту, не містять ні електронного підпису боржника, ні одноразового ідентифікатора позичальника.
Належні докази підписання вказаних документів боржником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , шляхом використання останнім електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах заяви відсутні.
Натомість заявником надано довідку про укладення договору вих. 211986-КС-001 від 17.12.2021, складену заявником в односторонньому порядку, яка підписана директором ТОВ «Бізнес Позика».
В довідці за вих. 211986-КС-001 від 17.12.2021 про укладення договору заявником зазначено, що договір підписано одноразовим ідентифікатором G6003, відправленим 13.01.2021 за номером телефону НОМЕР_1 , і який введено позичальником та відправлено кредитору 13.01.2021, кошти перераховані позичальнику 13.01.2021.
Разом із тим, доказів належності наведеного номеру телефону позичальнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 матеріали заяви не містять.
Заявником взагалі не надано належних доказів на підтвердження інформації, зазначеної в наданій довідці, доказів, що підтверджували б підписання та укладення вказаного договору саме боржником.
Однак, як вбачається, а ні в умовах договору, ні в оферті (пропозиції) про укладання договору про надання кредиту, ні в прийнятті (акцепті пропозиції (оферти) щодо укладення договору №211986-КС-001 про надання кредиту не містяться дані про рахунок позичальника, на який будуть перераховані грошові кошти, зокрема рахунок № НОМЕР_2 .
Взагалі будь-які докази того, що рахунок № НОМЕР_2 належить боржнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в матеріалах заяви відсутні.
З долученої роздруківки анкети-згоди клієнта від 13.01.2021, яка також не містить ні електронного підпису боржника, ні одноразового ідентифікатора останнього, вбачається, що в якості номеру банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів зазначено неповні дані НОМЕР_3 , що не дають можливість ідентифікувати повний номер рахунку, який саме зазначено в анкеті.
В платіжному дорученні в призначенні платежу зазначено № НОМЕР_2 ІПН НОМЕР_5 перерах. коштів ОСОБА_1 зг. кредитного дог.№211986-КС-001 від 13.01.2021 без ПДВ.
Будь-яких пояснень з цього приводу заявником в матеріалах заяви не надано.
Однак, належних доказів на підтвердження вказаних обставин, формування суми заборгованості по тілу кредиту та процентам (зокрема виписку по рахунку щодо внесених боржником платежів, інші належні докази) заявником до матеріалів заяви також не долучено.
Суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.
При зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.
Однак, заявником наразі не надано допустимих доказів, зокрема електронних та/або їх паперових копій, які б підтверджували укладення сторонами договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписання договору, анкети, оферти та акцепту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправки боржнику коду, надання останнім номеру свого телефону заявнику та введення коду-ідентифікатору боржником.
Крім того, не надано доказів того, що відповідний рахунок, на який були перераховані кошти, належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ; що вказана особа як боржник частково виконувала умови договору та вносила відповідні платежі, що вплинуло на визначення остаточної суми боргу, на що наразі посилається заявник.
Як вже зазначалося судом вище, надана заявником довідка про укладення договору вих. 211986-КС-001 від 17.12.2021 за підписом директора ТОВ «Бізнес Позика» не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст.74, 76-79 ГПК України, оскільки по суті є лише викладенням певної інформації безпосередньо зацікавленою особою на власний розсуд.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Згідно з ч.2 ст.151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Суд наразі роз`яснює заявнику про те, що у відповідності до положень ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків або звернення до боржника із відповідним позовом у позовному провадженні.
Керуючись п.4, п.5 ч.2 та п.4 ч.3 ст.150, ч.2 ст.151, п.1, ч.1 ст.152, 232, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею 26.12.2022 та може бути оскаржена протягом 10 днів в порядку, визначеному ст. 256-258 ГПК України.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ