ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Справа№ 910/19557/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.11.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Київський метрополітен»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 (суддя Ковтун С.А., повний текст рішення складено та підписано 12.08.2022)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Акціонерного товариства «Київметробуд»

про стягнення 1 200 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення 1 200 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов`язків за договором від 20 листопада 2018 року договір №744-ДБМ-18, предметом якого є будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі» (дільниця від станції «Сирець» до станції «Проспект Правди» з двома станціями («Мостицька» та «Проспект Правди») та дільницею вилочного відгалуження в бік станції «Виноградар» (І черга будівництва). Порушення полягають у простроченні виконанні робіт (строк виконання до 20.10.2021) на суму 2 543 863 115,08 грн, у зв`язку з чим, відповідно до умов Договору, повинен повернути невикористані кошти 1 200 000,00 грн, що є предметом стягнення, є складовою 2 543 863 115,08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 відмовлено Комунальному підприємству «Київський метрополітен» у позові до Акціонерного товариства «Київметробуд».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що роботи вартістю 2 543 863 115,08 грн є виконаними, а сам факт несвоєчасного подання відповідачем виконавчої документації, актів форми №КБ-2в та довідок форми №КБ-3, а також наявність недоліків у цих документах не є підставою для застосування правових наслідків, передбачених п. 15.6 Договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема на думку позивача неправильно застосовані норми права щодо обов`язковості до виконання сторонами умов договору, недопустимості односторонньої відмови від договору, а також прийняте з порушенням норм процесуального права - за твердженням позивача, оцінка доказів, наявних у справі, не була всебічною, об`єктивною та повною, а судом не враховано пояснення позивача, викладених в заявах по суті справи та не надано їм належної оцінки.

30.08.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/19557/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 05.09.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/19557/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

14.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2806/22 від 20.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 у справі №910/19557/21 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 та призначено до розгляду на 23.11.2022. Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

21.11.2022 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Київметробуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, у задоволенні якої просив суд відмовити. Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт невиконання зобов`язання в розмірі одержаної передоплати, а саме - належних доказів фактичної відсутності на об`єкті будівництва виконаних робіт та придбаних відповідачем матеріалів і обладнання, у зв`язку з чим відповідач вважає позов передчасним.

В судове засідання 23.11.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги з урахуванням відзиву, поданого до суду, та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 листопада 2018 року Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (замовник) та Публічне акціонерне товариство «Київметробуд» (підрядник) за результатами процедури закупівлі «Відкриті торги» уклали договір № 744-ДБМ-18 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується відповідно до проектної документації на свій ризик виконати будівельні роботи: «Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі» (дільниця від станції «Сирець» до станції «Проспект Правди» з двома станціями («Мостицька» та «Проспект Правди») та дільницею вилочного відгалуження в бік станції «Виноградар» (І черга будівництва)), (код 45221000-2 «Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів» за ДК 021 - 2015), (далі - роботи), у встановлений договором строк, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, передати дозвільну та затверджену в установленому порядку проектну документацію, прийняти виконані належним чином роботи та оплатити, а по завершенні усіх робіт прийняти від підрядника об`єкт будівництва.

Відповідно до п. 3.2 Договору договірна ціна є динамічною і становить 5 981 268 736,07 (п`ять мільярдів дев`ятсот вісімдесят один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч сімсот тридцять шість гривень 07 копійок) грн, у тому числі ПДВ 20% 996 878 122,68 (дев`ятсот дев`яносто шість мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч сто двадцять дві гривні 68 копійок) грн.

У пункті 15.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 20.12.2018, сторони передбачили, що замовник здійсню попередню оплату в розмірі до 95% вартості робіт з будівництва, шляхом перерахування бюджетних коштів на небюджетний рахунок підрядника, відкритий в органах Держказначейства.

Попередня оплата позивачем сплачена у розмірі 4 001 930 216 грн двома платежами: 20.12.2018 у сумі 2 587 995 000,0 грн та 26.12.2019 у сумі 1 413 935 216,0 грн.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання робіт щодо попередньої оплати протягом Договору сторонами періодично змінювався, як і сам строк Договору.

У редакції додаткової угоди № 3 від 28.11.2018 до Договору та фінансового плану до неї, сума у розмірі 2 587 995 000,0 грн є фінансовим зобов`язанням позивача, що підлягало виконанню у 2018 році для оплати вартості підготовчих робіт на об`єкті та будівельних робіт. За календарним планом робіт до додаткової угоди № 3 від 28.11.2018 до Договору строк виконання підготовчих робіт на об`єкті - з 2018 року до середини 2019 року, а будівельних робіт - з початку 2019 року до першої половини 2021 року.

При цьому, на час укладення додаткової угоди № 3 від 28.11.2018 до Договору була чинна редакції п. 15.4 Договору, яка зобов`язувала відповідача виконати роботи на суму одержаної попередньої оплати протягом 3 місяців.

20.12.2018 сторони підписали додаткову угоду № 5 від 20.12.2018 до Договору, якою змінили редакцію п. 15.4. Договору, передбачивши граничний строк виконання підрядником зобов`язань у розмірі одержаної від замовника попередньо оплати протягом 24 місяців з моменту перерахування попередньої оплати, тобто до 20.12.2020. Водночас, календарний план виконання робіт, який є додатком до додаткової угоди № 5 від 20.12.2018, змістив строки виконання підготовчих та будівельних робіт до кінця 2021 року. Вказане свідчить про наявність розбіжностей у строках, передбачених календарним планом робіт, за яким строки виконання робіт з освоєння 2 587 995 000,00 грн закінчуються у кінці 2021 року, та п. 15.4 Договору, за яким такий строк встановлений до 20.12.2020.

Вказана розбіжність не була усунута при формуванні сторонами умов додаткової угоди № 11 від 21.12.2020 до Договору, якою в черговий раз було викладено в новій редакції п. 15.4 Договору.

Відповідно до вказаної редакції додаткової угоди №11 термін виконання підрядником зобов`язань за Договором у розмірі одержаної від замовника попередньої оплати - не більше 34 місяці з моменту перерахування попередньої оплати.

Необхідно зазначити, що станом на 21.12.2020, на підставі додаткової угоди № 9 від 24.12.2019 до Договору, розмір попередньої оплати сторони збільшили на 1 413 935 216,8 грн як фінансові зобов`язання позивача на 2019 рік (платіж у розмір 1 413 935 216,0 грн здійснено 26.12.2019). При цьому змінена редакція п. 15.4 Договору не містить для платежу у розмірі 1 413 935 216,0 грн інших умов щодо строку освоєння цих коштів.

Отже, за умовами зміненого п. 15.4 Договору, роботи на суму 2 587 995 000,0 грн підлягали виконанню до 20.10.2021, а на суму 1 413 935 216,0 грн - протягом 34 місяців, однак не більше загального строку виконання робіт за Договором. Такий строк визначений п. 2.1 Договору, який, в редакції додаткової угоди № 12 від 24.11.2021, встановлений до 23.12.2022.

З викладеного вбачається розбіжність в умовах Договору щодо строку виконання робіт на суму 2 587 995 000,00 грн: за календарним планом робіт від 2012.2018 - строк до кінця 2022 року, за умовами п. 15.4 Договору в редакції від 21.12.2020 - до 20.10.2021.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при визначенні строку виконання робіт на суму 2 587 995 000,00 грн підлягають застосуванню умови Договору, які за часом узгодження та укладення сторонами є пізнішими.

Таким є строк, встановлений за п. 15.4 Договору в редакції від 21.12.2020, отже суд погоджується з позивачем, що роботи на суму 2 587 995 000,0 грн підлягали виконанню до 20.10.2021.

Разом з цим, суперечливими є умови Договору щодо порядку приймання робіт. Договір містить одночасно умови, які передбачають щомісячне приймання робіт шляхом підписання актів №КБ-2в та довідок №КБ-3, та умови, які не передбачають поетапне приймання робіт до звершення будівництва всього об`єкту.

Порядку приймання-передачі закінчених робіт присвячений розділ 14 Договору, умови якого також неодноразово сторонами змінювались. З урахуванням змін, загальний порядок у цьому розділі сформований таким чином:

приймання-передачі закінчених робіт здійснюється відповідно до вимог загальних умов та нормативних актів, які регламентують прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 14.1 Договору);

сторонами щомісячно, для визначення вартості обсягів робіт, передбачених календарним паном виконаних та фінансованих робіт проведення взаєморозрахунків за виконані роботи здійснюється здавання та приймання обсягів фактично виконаних підрядником робіт шляхом підписання актів №КБ-2в та довідок №КБ-3 (з урахуваннями положень, передбачених п. 13.6, п. 13.7 Договору) (п. 14.2 Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 11.12.2018);

довідки №КБ-3 та акти №КБ-2в з підсумковою відомістю ресурсів і придбаного змонтованого устаткування (з урахуванням положень п. 13.6 та п. 13.7 Договору) складаються і належно оформлюються підрядником та передаються на розгляд та погодження замовнику у 4 друкованих примірниках, а також на електронному флеш носії разом з належним чином оформленими підтверджуючими документами: виконавчою документацією та видатковими накладними на придбання матеріальних ресурсів та устаткування, підтверджуючими фінансовими документам вартості задіяних машин та механізмів, актами компенсації витрат за спожиті електроенергію і воду, а також іншими документами, що підтверджують фактичні витрати у відповідності до вимог, визначених п. 12.5 Договору (п. 14.3 Договору в редакції додаткової угоди № 13 від 24.11.2021);

замовник зобов`язаний розглянути надані підрядником акти № КБ-2в та довідки №КБ-3 протягом 10 робочих днів з дня отримання, погодити їх та передати підряднику або надати мотивовану відмову від їх погодження. Погоджені замовником акти №КБ-2в повертаються підряднику та мають пройти експертизу в державній експертній організації, узгодженій з замовником. Підрядник укладає договір з такою експертною організацією на проведення перевірки актів №КБ-2 щодо обсягів та вартості виконаних робіт, а також на відповідність проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а щодо обсягів та вартості матеріалів, конструкцій, виробів - державним стандартам і технічним умовам, при цьому витрати на проведення експертизи покладаються на підрядника та здійснюються за його власний рахунок. Після проведення експертизи підрядник надає на підписання замовнику належним чином оформлені довідки № КБ-3 та акти № КБ-2в з підсумковою відомістю ресурсів і придбаного змонтованого устаткування у 4 друкованих примірниках, а також на електронному флеш носії (п. 14.5 Договору в редакції додаткової угоди № 13 від 24.11.2021).

Виходячи з редакції пунктів 13.6 та 13.7 Договору, якими Договір доповнений додатковою угодою № 4 від 11.12.2018, надання замовником актів №КБ-2в та довідок №КБ-3 не пов`язано з прийманням робіт, хоч вони і надаються, у тому числі, для приймання закінчених робіт.

У п. 13.6 Договору зазначено, для приймання обсягів фактично виконаних підрядником будівельних робіт, проведення взаєморозрахунків, здійснення замовником контролю використання підрядником отриманих від замовника авансових платежів за Договором, контролю обсягів та видів виконаних підрядником робіт, підрядник щомісячно, до 5-го числа місяця, що слідує за звітним, надає замовнику акти №КБ-2в та довідки №КБ-3. При цьому здавання та приймання закінчених робіт (об`єкта будівництва) за Договором, введення в експлуатацію будь-яких результатів робіт за вказаними документами до введення в експлуатацію об`єкта будівництва не відбувається.

Згідно з пунктом 13.7 Договору всі зазначені в Календарному плані виконання та фінансування робіт (додаток № 2 до Договору) види робіт складають довготривалі технологічні та виробничі процеси виконання будівельних робіт та становлять єдиний ланцюг технологічних та виробничих процесів, які неможливо виокремлювати до завершення всього об`єму робіт за Договором до введення об`єкта будівництва в експлуатацію у порядку, визначеному чинним законодавством.

Також додатковою угодою № 4 від 11.12.2018 сторонами змінено редакцію п. 2.2 Договору, відповідно до якої початок та закінчення будівельних робіт за Договором, які становлять довготривалі технологічні та виробничі процеси (види робіт відповідно до проектної документації), визначаються Календарним планом виконання та фінансування робіт (додаток №2 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору. Поетапне здавання завершених будівництвом робіт за Договором не передбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Тобто передання та приймання робіт може мати місце як за наслідками готовності передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (типової форми № КБ-2в) складається для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт та проведення розрахунків за виконані підрядні роботи на будівництві.

Довідка про вартість виконаних підрядних робіт (за формою № КБ-3) складається для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт і проведення розрахунків за виконані підрядні роботи з будівництва.

Отже, оскільки ці документи визначають виконання робіт за певним етапом, складання яких, за умовами Договору (п. 14.2, п. 13.6) є календарний місяць, і ці документи підлягають за Договором складанню і підписанню сторонами, суд вважає, що сторонами за умовами Договору передбачено поетапне (щомісячне) приймання робіт.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду сторони підписали документи про прийняття робіт на 44 131 884,92 грн (довідка форми №КБ-3 за липень 2021 року).

Крім того, 04.11.2021 відповідач надіслав позивачу виконавчу документацію, акти форми №КБ-2в та довідки форми №КБ-3, які, у тому числі, стосуються виконання робіт на суму 2 543 863 115,08 грн, що є різницею між попередньою оплатою у розмірі 2 587 995 000,0 грн та виконаними роботами за довідкою форми №КБ-3 за липень 2021 у сумі 44 131 884,92 грн.

При цьому, позивачем акти та довідки не підписані.

Як було зазначено вище, звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача невикористані кошти 1 200 000,00 грн, посилаючись на прострочення виконання робіт на суму 2 543 863 115,08 грн відповідно до умов Договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Виходячи з предмету позовних вимог, дослідженню підлягає питання щодо настання обов`язку у відповідача повернення 2 543 863 115,08 грн.

Так, відповідно до пункту 15.6 Договору у випадку невиконання підрядником зобов`язань за Договором у розмірі одержаної від замовника передоплати в термін, визначений п. 15.4, п. 15.5 Договору, підрядник до закінчення граничного терміну виконання зобов`язань повертає замовнику невикористану суму одержаної попередньої оплати.

Тобто умовою повернення попередньої оплати є невиконання підрядником робіт.

24.11.2021 сторони підписали додаткову угоду №13 до Договору, якою позивач та відповідач за взаємною згодою відкоригували «Календарний план виконання та фінансування робіт» (а.с. 67-70).

Відповідно до цього Календарного плану залишкова вартість робіт, що підлягають виконанню з грудня 2021 року до грудня 2022 року (кінцевий строк узгоджується зі строком завершення робіт, визначеним п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди № 12 від 24.11.2021 - 23.12.2022), складає 2 629 333 000 грн.

Встановивши шляхом підписання 24.11.2021 додаткової угоди № 13 до Договору обсяг робіт, що залишився не виконаний в рамках Договору, сторони своїми спільними діями погодили факт виконання робіт на суму 3 351 935 736,07 грн, що становить різницю між ціною Договору (5 981 268 736,07 грн) та вартістю невиконаних робіт (2 629 333 000 грн).

Отже, з наведеного вбачається, що роботи вартістю 2 543 863 115,08 грн є виконаними.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт несвоєчасного подання відповідачем виконавчої документації, актів форми №КБ-2в та довідок форми №КБ-3, а також наявність недоліків у цих документах не є підставою для застосування правових наслідків, передбачених п. 15.6 Договору.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, зазначає, що суд помилково визнав достатнім доказом виконання підрядником договірних зобов`язань в розмірі одержаного ним першого траншу попередньої оплати - укладення сторонами договору Додаткової угоди №13.

Однак, судова колегія сприймає критично такі доводи позивача з огляду на презумпцію правомірності правочину, оскільки матеріали справи не містять доказів протилежного.

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження заявлених позовних вимог.

Водночас, суд наголошує, що саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог, тобто саме позивач при зверненні до суду з цим позовом мав довести настання обов`язку у відповідача повернення 2 543 863 115,08 грн та відповідно - довести наявність підстав для повернення вказаної суми коштів позивачеві як невикористаної суми одержаної попередньої оплати на підставі п. 15.6. Договору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129,231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/19557/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/19557/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв