РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.12.2022Справа № 910/9801/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтара»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру»

про стягнення 136 423,11 грн.

Суддя Борисенко І.І.

за участю представників сторін:без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача за договором поставки №21/06/22 від 21.06.2022 136 423,11 грн., яких: 122 472,00 грн. - сума основного боргу, 2 213,93 грн. - інфляційне збільшення, 664, 37 грн. - 3 % річних, 11 072,81 грн. - подвійна облікова ставка пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки від №21/06/22 від 21.06.2022, в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору.

18.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав про сплату на користь позивача суми основного боргу, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень від 26.09.2022 № 3922 на суму 30 000,00 грн. та від 03.10.2022 № 4099 на суму 92 472,00 грн. Просив суд відмовити у задоволення штрафних санкцій, з огляду на добровільне виконання позовних вимог в частині основної суми боргу.

28.12.2022 від позивача надійшли письмові пояснення в яких останній підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу згідно платіжних доручень від 26.09.2022 на суму 30 000,00 грн. та від 03.10.2022 на суму 92 472,00 грн. Вказав, що з огляду на те, що відповідачем сплата боргу здійснена після звернення до суду, просив суд стягнути решту складової боргу та заявлену до стягнення подвійну облікову ставку пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив, заяву позивача від 28.12.2022 та додані до них докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Обухівтара» (надалі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (надалі - Відповідач, Покупець), було укладено Договір поставки № 21/06/22 (надалі - Договір).

Предметом Договору є постачання та передача у власність Постачальником дерев`яних піддонів Покупцю партіями та оплата останнього на умовах Договору (п. 1.1. Договору).

Поставка товарів здійснюється на умовах DDP - склад покупця знаходиться за адресою м. Канів, вул. Енергетиків, б. 153 (п. 3.1. Договору).

Право власності на поставлені товари переходить до Покупця в момент підписання сторонами накладних (п. 3.2 Договору).

Розрахунки за товар здійснюються протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару (п. 4.2. Договору).

Договір поставки набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання (п. 8.1. Договору).

Як вказує позивач, та що знаходить своє підтвердження наявними у справі доказами, в порядку та на умовах, визначених Договором, Позивачем були належним чином виконані зобов`язання відносно поставки (передачі у власність) Відповідачу товару.

Так, 21 червня 2022 року Позивачем було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 122 472,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною № 218 від 21.06.2022; товарно-транспортною накладною № Р218 від 21.06.2022; рахунком на оплату по замовленню № 213 від 21.06.2022.

Строк оплати є таким, що настав.

Однак, свої зобов`язання щодо оплати за поставлений товар Відповідач не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на суму 122 472,00 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

При цьому, судом приймаються надані відповідачем платіжні доручення від 26.09.2022 на суму 30 000,00 грн. та від 03.10.2022 на суму 92 472,00 грн. щодо сплати на користь позивача суми основного боргу.

У зв`язку з цим, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Судом встановлено, що відповідачем до відзиву надано копії платіжних доручень від 26.09.2022 на суму 30 000,00 грн. та від 03.10.2022 на суму 92 472,00 грн. про сплату заявленої у даному спору суми основного боргу 122 472,00 грн. Вказані обставини визнані позивачем згідно заяви від 28.12.2022.

Отже, надані докази свідчать про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 122 472,00 грн., що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в частині вимог.

Згідно ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Щодо розподілу між сторонами судового збору, в частині вимог, які позивач не підтримує у зв`язку з добровільним їх виконанням відповідачем після пред`явлення позову, суд зазначає, таке.

Так, позивачем 28.09.2022 заявлено клопотання про стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченої за вимогу про стягнення суми основного боргу (яку відповідач виконав добровільно, після пред`явлення позову).

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з огляду на встановлені обставини та враховуючи вказані норми процесуального закону та заяву Позивача про стягнення судового збору з Відповідача, судовий збір, сплачений за розгляд вимоги про стягнення суми основного боргу, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Таким чином, станом на час розгляду справи предметом розгляду є стягнення з відповідача 2 213,93 грн. - інфляційне збільшення, 664, 37 грн. - 3 % річних, 11 072,81 грн. - подвійна облікова ставка пені за договором поставки №21/06/22 від 21.06.2022.

Доказів сплати такої суми відповідачем не надано, та матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача 2 213,93 грн. - інфляційне збільшення, 664, 37 грн. - 3 % річних, 11 072,81 грн. - подвійна облікова ставка пені, з урахуванням закриття провадження у справі в частині основного боргу, суд виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 664, 37 грн. та інфляційних втрат на суму 2 213,93 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд зауважує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційної складової має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає отриманні компенсації від боржника.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12 та постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 520/12469/5-ц.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені 11 072,81 грн. (подвійна облікова ставка) суд зазначає таке.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За порушення термінів розрахунків, передбачених Договором, Покупець сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 8.2.1. Договору).

Отже, сторони письмово дійшли згоди про застосування відповідальності у вигляді сплати пені за прострочку сплати грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені та розрахунок пені є вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 11 072,81 грн. пені також підлягає задоволенню судом.

Суд звертає увагу відповідача, що сплата основної суми боргу після звернення позивача до суду не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляції, 3% річних та пені.

За встановлених обставин, з огляду на обґрунтованість позовних вимог та підтвердження їх матеріалами справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення позову в частині стягнення 2 213,93 грн. - інфляційне збільшення, 664, 37 грн. - 3 % річних, 11 072,81 грн. - пені.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так, судом встановлено, що 01.10.2019 між позивачем та АО «Яр.Вал.Груп» було укладено Договір № 01-10/19/ю19 про надання правової допомоги.

Розділом 1 вказаного договору визначено його предмет.

Відповідно до розділу 5 Договору, сторони погодили, що вартість наданих робіт за цим договором та порядок оплати визначається на підстав додаткової угоди.

01.09.2022 сторони уклали додаткову угоду № 23, згідно якої погоджено, що вартість представництва інтересів у суді першої інстанції складає - 20 000,00 грн.

Також, матеріали справи містять копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Балацького І.В. (серія КС №5703/10), Ордер про надання правничої допомоги серія АІ № 1282521.

До матеріалів справи надано Акт приймання - передачі наданих послуг від 01.11.2022, згідно якого надано опис виду наданих послуг та їх вартість, які в сукупності становлять 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір та реальний характер.

На переконання суду, враховуючи, малозначність справи, з огляду на що розгляд здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, а також, заявлення відповідачем про зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на добровільну сплату суми основного боргу, суд дійшов висновку про обґрунтованість та розумність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача у сумі 6 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтара» (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 132/2 офіс 4, ) задовольнити в частині стягнення 2 213,93 грн. - інфляційне збільшення, 664, 37 грн. - 3 % річних, 11 072,81 грн. - пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтара» (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 132/2 офіс 4, ) 2 213 (дві тисячі двісті тринадцять) грн. 93 коп. - інфляційне збільшення, 664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. - 3 % річних, 11 072 (одинадцять тисяч сімдесят дві) грн. 81 коп. - пені, 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору.

В частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 122 472,00 грн. - закрити провадження у справі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко