ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" грудня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1668/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Мисько І.С.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Гузь В.Г.,

від відповідача: Федотова О.С.,

від інших учасників справи: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу № 916/1668/22

за позовом Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області (56501, м. Вознесенськ, пров. Костенка, 2) в інтересах держави в особі Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (57107, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Степове, вул. Козацька, 1-А)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПРАТ Миколаївське (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Шевченка, буд. 6/2)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (54034, м. Миколаїв, просп. Миру, буд. 34); ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),

про витребування земельної ділянки,

встановив:

Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області (далі Прокурор) в інтересах держави в особі Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області звернувся до Господарського суду Одеської області (розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 р. № 12/09-22 змінено підсудність справ Господарського суду Миколаївської області) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПРАТ Миколаївське (далі ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське), згідно якої просить витребувати в ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське на користь держави в особі Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0664 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.07.2022 р., зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.08.2022 р.; залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), яких у такому процесуальному статусі визначив Прокурор у тексті позову.

Судове засідання 18.08.2022 р. не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Лічмана Л.В. з 15.08.2022 р. по 19.08.2022 р. на лікарняному. Крім того, у період з 22.08.2022 р. по 02.09.2022 р. суддя Лічман Л.В. перебував у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання, яке відбудеться 20.09.2022 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2022 р., зокрема: з ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 25.10.2022 р.; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.10.2022 р.

Судове засідання 11.10.2022 р. не відбулось у зв`язку з оголошенням тривалої повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.10.2022 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання, яке відбудеться 25.10.2022 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.10.2022 р., зокрема: закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 15.11.2022 р.

Судове засідання 15.11.2022 р. не відбулось у зв`язку з оголошенням тривалої повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.11.2022 р. повідомлено учасників справи про судове засідання, яке відбудеться 06.12.2022 р.

Судове засідання 06.12.2022 р. не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2022 р. повідомлено учасників справи про судове засідання, яке відбудеться 22.12.2022 р.

Ухвалами Господарського суду Одеської області забезпечено представнику відповідача можливість участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням онлайн сервісу відеозв`язку ,,EASYCON.

Представники учасників справи, окрім прокуратури та відповідача, в судове засідання, призначене на 22.12.2022 р., не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

У судовому засіданні 22.12.2022 р. Прокурор підтримав заявлену вимогу, в обґрунтування якої з посиланням на приписи ст.ст.388,399 ЦК України в тексті позову зазначено наступне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.10.2019 р. № 7301/0/14-19-СГ затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га пасовищ (кадастровий номер :02:000:0664) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (на даний час Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області).

Прокурор вказує, що ОСОБА_1 вже раніше використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для таких же цілей в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Таким чином, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.10.2019 р. № 7301/0/14-19-СГ очевидно протиправно, всупереч положенням ст.ст.116,118,121 ЗК України надано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 . Останній у силу об`єктивних, явних та документально підтверджених даних усвідомлював, що порушив встановлений законодавством порядок отримання у власність землі, що ставить його добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

У подальшому ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.12.2019 р. № 5838 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 34800055.

Отже, ОСОБА_2 придбав земельну ділянку в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати.

29.09.2020 р. між ОСОБА_2 та ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки терміном на 10 років до 29.09.2030 р., про що 02.06.2021 р. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 42364963.

Прокурор вважає, що, оскільки, по-перше, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області незаконно надано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку у власність, а, по-друге, ОСОБА_2 придбано землю у особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати, існують підстави для витребування в ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське як у володільця на теперішній час земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0664.

Представник ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське в судовому засіданні 22.12.2022 р. підтримав доводи відзиву на позов та з посиланням на приписи п.6 ч.1 ст.20 ГПК України та правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. по справі № 359/3373/16-ц, зазначив таке.

Прокурор звернувся із позовною заявою саме до господарського суду, бо визначив лише одного відповідача у справі, а саме ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське, тобто юридичну особу. На думку Прокурора, інші учасники справи, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є відповідачами, бо до них прямо не заявлено позовних вимог.

Вочевидь, логіка Прокурора полягає в тому, що, оскільки метою віндикаційного позову є витребування майна з чужого незаконного володіння, тому витребувати потрібно одразу у ,,останнього володільця, яким є саме орендар земельної ділянки.

Між тим, для поновлення прав позивача в реєстрі речових прав потрібно не лише спростувати право оренди відповідача, але й, в першу чергу, право власності ОСОБА_2 , який наразі відповідно до відомостей з реєстру є власником земельної ділянки. При цьому чомусь ОСОБА_2 , якого можуть позбавити права власності на земельну ділянку у випадку задоволення позовної вимоги, не залучений Прокурором до участі у справі саме у якості співвідповідача.

Отже, якщо Прокурор вирішив заявити віндикаційний позов, то мав його заявляти і до чинного власника, яким є ОСОБА_2 , і до орендаря, яким є ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське, одночасно. В іншому ж випадку ОСОБА_2 позбавлять права власності, про що буде прямо внесено запис в реєстр речових прав, навіть не заявивши безпосередньо до нього позовної вимоги.

Проте, оскільки ОСОБА_2 не веде господарську діяльність, то, відповідно, позов до нього не може розглядатися в господарському суді, з огляду на що провадження у даній справі має бути закрите.

У відповіді на відзив Прокурор, серед іншого, зазначає, що: на теперішній час тимчасовим володільцем спірної земельної ділянки виступає ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське; витребування спірної ділянки від її нинішнього власника ( ОСОБА_2 ) не призведе до поновлення прав держави, т.я. перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику; ефективним способом захисту порушених інтересів держави у даному випадку є витребування спірної земельної ділянки у теперішнього володільця в особі ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське; з огляду на предмет спірних правовідносин та їх суб`єктний склад спір належить до юрисдикції господарського суду.

В запереченнях на відповідь на відзив ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське, зокрема, наполягає на тому, що рішення суду про витребування земельної ділянки у відповідача, який має лише право тимчасового володіння і право якого є похідним від права власності ОСОБА_2 , не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку самого ОСОБА_2 .

Дослідивши доводи учасників справи, зміст процесуального законодавства, правові висновки Верховного Суду, господарський суд зазначає, що провадження у даній справі слід закрити, адже спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, з урахуванням такого.

Частиною 1 ст.18 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Прокурором подано віндикаційний позов за правилами ст.388 ЦК України, згідно ч.1 якої, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Крім того, Прокурор послався на приписи ст.399 ЦК України, відповідно до якої право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна; право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Учасниками процесу не заперечується те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 вказаний як власник земельної ділянки, про витребування якої Прокурором заявлено позов, а ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське як її орендар.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. по справі № 359/3373/16-ц зроблено наступні висновки:

- володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння);

- з урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності);

- отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Господарський суд погоджується з доводами ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське про те, що для поновлення прав позивача, у т.ч. в реєстрі речових прав, потрібно не лише спростувати право оренди відповідача, але й, в першу чергу, право власності ОСОБА_2 , оскільки останній, будучи зареєстрованим власником землі, є фактичним її володільцем.

Таким чином, ОСОБА_2 як фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, який наразі відповідно до відомостей з реєстру є власником земельної ділянки, являється стороною у спорі про витребування майна. При цьому Прокурор невірно розуміє сутність спірних правовідносин, внаслідок чого, на його думку, ОСОБА_2 можна позбавити зареєстрованого за ним права власності, навіть не заявивши безпосередньо до нього позовної вимоги, що є неприпустимим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Згідно ч.2 ст.231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Роз`ясняючи Прокурору та позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, господарський суд зазначає, що спір має бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

Не приймаються до уваги доводи Прокурора про те, що витребування спірної ділянки від її нинішнього власника ( ОСОБА_2 ) не призведе до поновлення прав держави, оскільки перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря в особі ТОВ ,,ПРАТ Миколаївське повернути об`єкт оренди його законному власнику, адже наведена позиція Прокурора не враховує, що він може заявити позов про витребування майна і у його орендаря, однак особа, яка є зареєстрованим власником, у будь-якому випадку має набути статус відповідача, що для ОСОБА_2 як фізичної особи у господарському процесі є неможливим за правилами п.6 ч.1 ст.20 ГПК України.

Посилання на обрання Прокурором ефективного способу захисту порушених інтересів держави суд вважає хибними, оскільки питання щодо юрисдикції спору та ефективності обраного способу захисту порушеного права вирішуються із застосуванням різних приписів законодавства.

Насамкінець слід вказати, що відповідно до ч.4 ст.231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України ,,Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Питання щодо повернення з державного бюджету судового збору, сплаченого за подачу позову, буде вирішено господарським судом у випадку надходження відповідного клопотання Прокурора.

Керуючись ст.ст.231,233-235 ГПК України, постановив:

Провадження у справі № 916/1668/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2022 р.

Суддя Л.В. Лічман