ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
28.12.2022 Справа № 917/1671/22
Суддя Солодюк О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про видачу судових наказів
ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у зв"язку із закінченням судового спору на перерахунок пенсії ОСОБА_1 - засновника фірми "Екотех" (приватна) код 21180035 та головного бухгалтера Турбай Ірини Вікторівни за період з січня 1993 по грудень 1997 з обрахуванням до цього часу.
У заяві ОСОБА_1 посилається на Постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 у справі № 917/343/22 та зазначає, що з"ясувалося, що цей спір є публічно-правовим, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів відповідно до ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, і виник після закінчення спору по справі № 27/283-07.
Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.
Норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
За змістом положень статті 167 ГПК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
У справі № 917/343/22 ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання перерахувати пенсію за період з січня 1993 року по грудень 1997 року. Позов обґрунтовував тим, що пенсія не була перерахована згідно з довідкою про заробіток для обчислення пенсії, яка підтверджувала суму заробітку за період січень 1993 - грудень 1997 року.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.04.2022 у справі № 917/343/22 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Приймаючи ухвалу, господарський суд мотивовував її тим, що заявлений позов не стосується здійснення господарської діяльності позивача, не є корпоративним чи іншим спором, який може бути розглянутий господарським судом. Цей спір є публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів відповідно до ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з цим, згідно з частиною 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України господарським судом роз`яснено, що цей спір відноситься до юрисдикції Полтавського окружного адміністративного суду.
Згідно Постанови Східного апеляційного Господарського суду від 07.12.2022 у справі №917/343/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Полтавської області від 18.04.2022 у справі № 917/343/22 залишено без змін.
ОСОБА_1 у заяві до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про видачу судового наказу просить господарський суд Полтавської області видати судовий наказ на підставі ст. 154 ГПК України у зв"язку із закінченням судового спору на перерахунок пенсії ОСОБА_1 - засновника фірми "Екотех" (приватна) код 21180035 та головного бухгалтера ОСОБА_2 за період з січня 1993 по грудень 1997 з обрахуванням до цього часу.
Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.
Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 148 ГПК України).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.
За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч.2 ст. 154 ГПК України).
Враховуючи вищезазначене, а також рішення суду у справі № 917/343/22, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Отже у видачі судового наказу заявнику - ОСОБА_1 слід відмовити.
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою (ч. 2 ст. 153 ГПК України).
Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 152, ч.2 ст. 154, ст. 234 ГПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у видачі судового наказу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання (ст. 235, 255-256 ГПК України).

Згідно ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.