УХВАЛА

16 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 910/18489/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шпорт В.В.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - Шишковський Б.Л., Кацер Ю.І.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" - Брагін О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 (суддя Кирилюк Т.Ю.),

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 (колегія суддів: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов С.І.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс"

про стягнення заборгованості та визнання недійсними пунктів договору

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки"

про стягнення заборгованості.

Суть спору

1. ТОВ "Бюлер Сервіс" та ТОВ "Потоки" уклали договір поставки комплексу обладнання для обробки насіння соняшника за інноваційною технологією, яка раніше не застосовувалася (ціна договору - 1 199 267,09 євро), а також договір з надання консультацій та здійснення авторського нагляду під час проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

2. ТОВ "Бюлер Сервіс" поставило відповідне обладнання, здійснило авторський нагляд за його монтажем, однак випробування показали, що вироблена продукція не досягала гарантованих договором параметрів при двостадійній підготовці сировини. Для усунення цієї проблеми ТОВ "Бюлер Сервіс" запропонувало технічне рішення, яке передбачало необхідність придбання додаткового обладнання на суму 130 000,00 євро. Витрати ТОВ "Бюлер Сервіс" запропонувало поділити навпіл, тоді як договір надавав право ТОВ "Бюлер Сервіс" виправити недоліки обладнання власним коштом у розумний строк або припинити договір зі сплатою штрафу 5% від ціни договору.

3. ТОВ "Потоки", не відповівши ТОВ "Бюлер Сервіс" на його пропозицію, придбало додаткове обладнання у іншого виробника за власні кошти (634 029,00 євро), мотивуючи це необхідністю досягнення певних параметрів продукції.

4. Вже після придбання та встановлення додаткового обладнання ТОВ "Потоки" звернулося до Торгово-промислової палати (далі - ТПП) і отримало експертні висновки про недосягнення за допомогою обладнання ТОВ "Бюлер Сервіс" обумовлених договором параметрів продукції і про виправлення цього недоліку за допомогою обладнання компанії ТОВ "Еліка Елеватор".

5. ТОВ "Потоки" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення збитків (вартість додатково встановленого обладнання, витрати на його встановлення, витрати на реконструкцію виробничого приміщення, витрати, понесені за час простою виробництва, вартість проведення експертних досліджень, вартість витрат на правову допомогу на етапі досудового врегулювання спору, штраф) та визнання недійсними пунктів договору про обмеження відповідальності постачальника, як таких, що суперечать положенням ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст.216 Господарського кодексу України (далі - ГК).

6. ТОВ "Бюлер Сервіс" заперечувало проти позову, стверджуючи, що додаткове обладнання лише дозволило значно збільшити виробничі потужності ТОВ "Потоки" та не було призначено для покращення параметрів роботи обладнання ТОВ "Бюлер Сервіс". Звертало увагу, що ТОВ "Потоки" застосовує у виробничій діяльності лише одностадійну обробку сировини, за якою обладнання ТОВ "Бюлер Сервіс" і без доробки видавало необхідні параметри продукції. Також посилалося на обмеження своєї відповідальності за договором сумою у 5% від ціни договору, вважаючи вказану неустойку виключною (такою, що виключає стягнення збитків).

7. Також ТОВ "Бюлер Сервіс", вважаючи, що ТОВ "Потоки" несвоєчасно здійснило оплату за поставлений товар, подало зустрічний позов про стягнення заборгованості.

8. Господарський суд міста Києва частково задовольнив первісний (в частині стягнення 21 320 239,60 грн вартості додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн витрат на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн витрат на реконструкцію виробничого приміщення, 328 026,16 грн витрат за час простою виробництва, 102 490,50 грн вартості проведення експертних досліджень, 240 922,82 грн вартості витрат на правову допомогу на етапі досудового врегулювання спору та 2 016 363,59 грн штрафу) та зустрічний (в частині стягнення 302 095,20 грн 3% річних) позови. Північний апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції скасував частково та ухвалив нове рішення, яким виклав резолютивну частину в іншій редакції (за первісним позовом визнав недійсними пункти 6.7 та 7.3 Договору та стягнув 21 320 239,60 грн вартості додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн витрат на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн витрат на реконструкцію виробничого приміщення, 2 016 363,59 грн штрафу; за зустрічним позовом стягнув 408 888,80 грн 3% річних).

9. ТОВ "Бюлер Сервіс" звернулося з касаційними скаргами на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021, та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022.

10. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:

- чи може договір встановити обмеження відповідальності сторони за завдані збитки (співвідношення статей 216, 217, 224, 225 ГК та статей 6, 215, 217, 627 ЦК);

- з якого моменту почався перебіг позовної давності щодо виявлених недоліків обладнання (з моменту проведення випробувань чи з моменту отримання висновку ТПП);

- закупівля товару у компанії ТОВ "Еліка Елеватор" була спрямована на виправлення недоліків товару ТОВ "Бюлер Сервіс" чи було закуплено додаткове обладнання, яке забезпечило більшу потужність виробництва;

- чи порушив кредитор обов`язок сприяти зменшенню збитків, закупивши товар на суму 634 029,00 євро, тоді як ТОВ "Бюлер Сервіс" пропонувало виправити недоліки за суму 130 000,00 євро (50% цієї суми покривало саме ТОВ "Бюлер Сервіс");

- чи порушило ТОВ "Бюлер Сервіс" договір, запропонувавши виправити недоліки частково за рахунок покупця;

- чи порушив покупець договір, залучивши для усунення недоліків обладнання третю сторону, а не ТОВ "Бюлер Сервіс", як було передбачено договором;

- чи мав покупець право і на стягнення штрафу, і на компенсацію збитків, завданих неналежним виконанням договору (чи була неустойка виключною);

- чи спливла скорочена позовна давність (6 місяців) щодо вимоги про стягнення штрафу.

Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (стислий виклад)

11. При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу колегія суддів Касаційного господарського суду з`ясувала наявність протилежних висновків Верховного Суду з такого питання:

- чи продовжуються строки, які мали б спливти під час дії карантину, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі - Постанова №211), але до набрання чинності Законом від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон №540-ІХ), тобто у період з 12.03.2020 по 02.04.2020?

12. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20 зазначила: врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах позовної давності було 01.04.2020, а Закон від 30.03.2020 №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02.04.2020, з огляду на встановлені з 12.03.2020 карантинні обмеження, які діяли на час закінчення позовної давності, вимоги ст.257, ч.5 ст.267 ЦК, п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та встановлені судами обставини, суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви суду першої інстанції в частині вирішення питання про застосування позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропущення позивачем позовної давності з огляду на існування підстав для захисту порушеного права позивача.

13. Водночас у постанові від 25.08.2021 у справі №914/1560/20 колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла протилежних висновків: з огляду на приписи статей 256, 258, п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та встановлені судами обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 18.06.2020, та вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства від 29.03.2019, річна позовна давність щодо цих вимог у справі позивачем не пропущена (повинна була сплинути 30.03.2020).

14. Колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №373/651/20 з мотивів, викладених нижче.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

15. У листопаді 2020 року ТОВ "Потоки" звернулося з позовом до ТОВ "Бюлер Сервіс" про визнання недійсними пунктів 6.7 та 7.3 Договору, а також стягнення грошових коштів в сумі 27 258 757,20 грн (2 1320 239,60 грн збитків, завданих неналежним виконанням умов Договору, що становлять вартість додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн збитків, що полягають у витратах на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн збитків, що полягають у витратах на реконструкцію виробничого приміщення, 328 026,16 грн збитків, що полягають у витратах, понесених за час простою виробництва, 102 490,50 грн вартості проведення експертних досліджень, 240 922,82 грн вартості витрат на правову допомогу на етапі досудового врегулювання спору та 2 016 363,59 грн штрафу на підставі п.6.12 Договору).

16. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Бюлер Сервіс" порушило умови Договору в частині досягнення продукцією гарантованих технічних параметрів, у зв`язку з чим ТОВ "Потоки" змушено було придбати частину обладнання за власні кошти та понесло відповідні збитки; оскільки ТОВ "Бюлер Сервіс" фактично відмовилося від подальшого виконання робіт по доведенню параметрів обладнання до договірних норм, останнє зобов`язане сплатити штраф на підставі п.6.12 Договору, що становить 5% від вартості обладнання; пункти 6.7 та 7.3 Договору суперечать положенням ст.509 ЦК та ст.216 ГК, оскільки виключають та обмежують відповідальність ТОВ "Бюлер Сервіс" за його зобов`язаннями.

17. 16.12.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "Бюлер Сервіс" з вимогами до ТОВ "Потоки" про стягнення 408 888,80 грн 3% річних.

18. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Потоки" порушило умови Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар, наслідком чого є нарахування 3% річних.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

19. Господарський суд міста Києва рішенням від 02.11.2021 первісний позов задовольнив частково: стягнув з ТОВ "Бюлер Сервіс" на користь ТОВ "Потоки" 21 320 239,60 грн вартості додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн витрат на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн витрат на реконструкцію виробничого приміщення, 328 026,16 грн витрат за час простою виробництва, 102 490,50 грн вартості проведення експертних досліджень, 240 922,82 грн вартості витрат на правову допомогу на етапі досудового врегулювання спору та 2 016 363,59 грн штрафу; в іншій частині у задоволенні позову відмовив; зустрічний позов ТОВ "Бюлер Сервіс" до ТОВ "Потоки" задовольнив частково: стягнув з ТОВ "Потоки" 302 095,20 грн 3% річних а в іншій частині у задоволенні зустрічного позову відмовив.

20. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- сторони не надали доказів отримання поставленим та встановленим обладнанням визначених додатком №1 до Договору показників продуктивності та якості;

- п.11.3 Договору не допускає подвійного тлумачення: при невідповідності показників якості усі витрати з виготовлення додаткового обладнання та заміни комплектуючих несе виключно постачальник;

- ТОВ "Бюлер Сервіс" не виконало своїх господарсько-правових зобов`язань за Договором в частині забезпечення визначених додатком №1 вимог щодо якості продукції;

- не доведено, що строк дії Договору було продовжено його сторонами після 31.12.2018, не доведено правову можливість його застосовувати до відносин сторін, які виникли після 31.12.2018;

- пункти 6.7 та 7.3 Договору не порушують імперативних приписів законодавства, у тому числі встановлених ч.3 ст.216 ГК;

- ТОВ "Потоки" довело фактичну неможливість проведення відповідної експертизи безпосередньо ТПП України у зв`язку з відсутністю спеціалістів; Дніпропетровська ТПП є регіональною палатою у визначенні ст.5 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і входить до складу ТПП України; висновок експерта регіональної ТПП №ГО-1216 від 07.08.2020 є додатковим доказом невиконання ТОВ "Бюлер Сервіс" своїх зобов`язань належним чином;

- ТОВ "Бюлер Сервіс" було зобов`язане та мало реальну (у тому числі часову) можливість виконати свій обов`язок з доведення показників виробництва до встановлених Договором вимог, проте ухилилося від свого обов`язку і не вчинило відповідні дії, які були обов`язковими в силу пунктів 11.3 та 6.12 Договору;

- наведені ТОВ "Бюлер Сервіс" у відзиві дати та дії щодо усунення дефектів обладнання не відповідають визначенню "розумних строків"; суд не може не визнати дії ТОВ "Потоки" із залучення третіх осіб до усунення недоліків обладнання розумними та необхідними;

- ТОВ "Потоки" довело належними доказами факт вчинення додаткових витрат, які прямо пов`язані з невиконанням ТОВ "Бюлер Сервіс" своїх зобов`язань за Договором, у тому числі витрати з купівлі додаткового обладнання (21 320 239,60 грн), витрати з його монтажу (937 284,00 грн), витрати на перебудову виробничого приміщення для встановлення додаткового обладнання (2 313 430,55 грн), витрати на проведення експертного дослідження торгово-промисловою палатою (102 490,50 грн), витрати за час простою виробництва (328 026,16 грн) та витрати на правову допомогу (240 922,82 грн); вказані витрати знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань;

- порушення ТОВ "Бюлер Сервіс" вимог п.6.12 Договору та недоведеність факту відсутності його вини у цьому правопорушенні, є підставою для стягнення 2 016 363,59 грн штрафу;

- факт отримання рахунку №426 від 21.08.2017 ТОВ "Потоки" не заперечило, відповідно, перерахування грошових коштів з 08.09.2017 по 29.09.2017 є простроченням виконання грошового зобов`язання, допущеним ТОВ "Потоки";

- сторони 02.10.2017 уклали додаткову угоду №2 про збільшення ціни Договору та виклали додаток №1 до Договору у новій редакції, якою змінили перелік обладнання, що підлягає поставці, а тому твердження ТОВ "Бюлер Сервіс" про готовність поставки 21.08.2017 є помилковим;

- враховуючи заяву ТОВ "Потоки" про застосування правових наслідків спливу позовної давності, стягнення 3% річних у сумі 302 095,20 грн можливе за період часу прострочення, який починається з 17.12.2017.

21. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 22.11.2021 заяву ТОВ "Бюлер Сервіс" про розподіл судових витрат задовольнив частково та стягнув з ТОВ "Потоки" 2 618,92 грн витрат на професійну правничу допомогу.

22. Північний апеляційний господарський суд постановою від 24.05.2022 рішення суду першої інстанції скасував частково та ухвалив нове рішення, яким виклав резолютивну частину в такій редакції:

- первісний позов ТОВ "Потоки" задовольнив частково: визнав недійсними пункти 6.7 та 7.3 Договору; стягнув з ТОВ "Бюлер Сервіс" на користь ТОВ "Потоки" 21 320 239,60 грн вартості додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн витрат на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн витрат на реконструкцію виробничого приміщення, 2 016 363,59 грн штрафу; в іншій частині у задоволенні первісного позову ТОВ "Потоки" відмовив;

- зустрічний позов ТОВ "Бюлер Сервіс" задовольнив повністю; стягнув з ТОВ "Потоки" на користь ТОВ "Бюлер Сервіс" 408 888,80 грн 3% річних.

23. Цією ж постановою Північний апеляційний господарський суд скасував частково додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким виклав його резолютивну частину в редакції, відповідно до якої заяву ТОВ "Бюлер Сервіс" про розподіл судових витрат задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Потоки" на користь ТОВ "Бюлер Сервіс" 9 354,37 грн витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині у задоволенні заяви відмовив.

24. Постанова суду апеляційної інстанції щодо позовної вимоги первісного позову про визнання недійсними окремих положень договору мотивована, зокрема, таким:

- обмеження, які передбачені у пунктах 6.7 та 7.3 Договору, включають у себе збитки, які обумовлені ч.2 ст.224, ч.1 ст.225 ГК; визначення у Договорі положень пунктів 6.7 та 7.3, суперечить ст.6 та ст.627 ЦК щодо обмежень принципу свободи договору, а також статтям 216, 217, 224 та 225 ГК в частині обмеження відшкодування збитків, завданих винною стороною добросовісній стороні та принципам справедливості, добросовісності і розумності; суд першої інстанції помилково встановив, що за своїм змістом умови пунктів 6.7 та 7.3 Договору не порушують імперативних приписів законодавства;

- посилання ТОВ "Бюлер Сервіс" на ч.2 ст.232 ГК з вказівкою на те, що сторони Договору погодили "виключну неустойку", є помилковим;

- умови пунктів 6.7 та 7.3 Договору містять ознаки недійсності в розумінні статей 215 та 217 ЦК в частині обмеження права на відшкодування завданих порушенням господарського зобов`язання збитків у повному обсязі, обмежуючи їх 5% загальної договірної вартості; такі положення правочину є недійсними.

25. Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення штрафу у постанові суду апеляційної інстанції зазначено:

- ТОВ "Бюлер Сервіс" не надало доказів відмови від подальшого виконання робіт зі сплатою встановленої штрафної санкції та доказів узгодження з покупцем строків продовження робіт з доведення обладнання до встановлених показників;

- враховуючи відсутність доказів прямої відмови ТОВ "Бюлер Сервіс" у письмовій формі від подальшого виконання робіт, суд першої інстанції правильно встановив наявність у ТОВ "Потоки" права на отримання встановленого п.6.12 Договору штрафу у розмірі 5% від ціни договору;

- з урахуванням встановленого п.2.6 Договору порядку зміни ціни договору в залежності від курсу євро без укладення додаткових угод, суд першої інстанції правомірно встановив правильність наданого позивачем розрахунку штрафу у розмірі 2 016 363,59 грн.

26. Щодо позовних вимог первісного позову про стягнення збитків постанова суду апеляційної інстанції мотивована таким:

- суд першої інстанції правильно встановив, що ТОВ "Бюлер Сервіс" не виконало свої зобов`язання за Договором в частині забезпечення визначених додатком №1 вимог щодо якості продукції та фактично відмовилося за власний рахунок довести поставлену лінію переробки соняшникового насіння до встановлених вимог якості виробництва;

- висновок експерта регіональної ТПП №ГО-1291 від 30.09.2019 є належним підтвердженням невиконання договірних зобов`язань з огляду на п.6.14 Договору; ТОВ "Потоки" листом №135 від 06.04.2019 повідомляло ТОВ "Бюлер Сервіс" про проведення експертизи саме Дніпропетровською ТПП; відсутні докази, що ТОВ "Бюлер Сервіс" заперечувало проти залучення цієї експертної організації;

- висновок експерта регіональної ТПП №ГО-1216 від 07.08.2020 є додатковим доказом невиконання відповідачем своїх зобов`язань належним чином; прямим доказом є факт відсутності підписаного сторонами Протоколу про досягнення товаром гарантованих технічних параметрів та відсутність будь-яких інших доказів зі сторони ТОВ "Бюлер Сервіс" (неправомірна відмова ТОВ "Потоки" від підписання, складений висновок спеціаліста ТПП у межах строку дії договору тощо);

- висновок судового експерта №688-1/04/2021 від 12.04.2021 стосується визначення технологічних можливостей промислового обладнання і жодним чином не стосується визначення вартості цього обладнання; поставлені відповідачем питання мав вирішувати відповідний спеціаліст технолог або конструктор;

- під час проведення повторного дослідження при випробуванні було використано обладнання, перелік якого наведено у листі ТОВ "Еліка Елеватор" №0878 від 30.04.2019, яке придбавалося з метою усунення недоліків обладнання, поставленого ТОВ "Бюлер Сервіс", та приведення його параметрів виробництва до обумовлених Договором і додатками до нього, а не спрямовано на збільшення потужності виробництва.

27. Щодо добросовісності ТОВ "Бюлер Сервіс" та належного виконання ним своїх зобов`язань за Договором, суд апеляційної інстанції виходив з наступного:

- суд першої інстанції помилково вказав про пропозицію ТОВ "Бюлер Сервіс" сплатити додаткові 130 000,00 євро, оскільки протокол зустрічі від 25.03.2019 не містить підписів представників ТОВ "Потоки", містить номенклатуру додаткового обладнання, яке пропонувалося виготовити додатково, але не містить ціни такого обладнання;

- ТОВ "Бюлер Сервіс" мало можливість виконати свій обов`язок з доведення показників виробництва до встановлених договором вимог, проте ухилялося від свого обов`язку і не вчинило відповідні дії, які були для нього обов`язковими в силу пунктів 11.3 та 6.12 Договору (послався на постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №920/316/17, від 21.12.2018 у справі №920/31/18, від 28.10.2020 у справі №904/3667/19);

- невиконання ТОВ "Бюлер Сервіс" договірних зобов`язань знаходиться у прямому причинному зв`язку із негативними для ТОВ "Потоки" наслідками, а саме: завданням збитків у вигляді додаткових витрат на купівлю необхідного додаткового обладнання, монтаж додаткового обладнання та перебудову виробничого приміщення;

- ТОВ "Потоки" не довело причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ "Бюлер Сервіс" та наявністю збитків в частині понесення витрат за час простою виробництва, витрат на проведення експертного дослідження ТПП та витрат на правову допомогу;

- заявлені позивачем як збитки витрати на проведення експертизи та на професійну правничу допомогу є судовими витратами у розумінні приписів процесуального закону та не можуть бути відшкодовані останньому шляхом включення їх до складу позовних вимог (послався на постанову Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №925/245/19).

28. Північний апеляційний господарський суд щодо позовної давності вказав на таке:

- Постановою №211 з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, який триває до теперішнього часу; 17.03.2020 був прийнятий Закон №530-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)", яким внесені зміни, у тому числі, і до ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" та визнано карантин форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили);

- Договір був укладений 17.03.2017, позовна давність за вимогою про визнання пунктів договору недійсними має обчислюватись з 18.03.2017; останнім днем трирічної позовної давності є 17.03.2020; первісний позов надіслано до суду 23.11.2020, тобто вже під час дії форс-мажорних обставин;

- ТОВ "Потоки" надало висновок експерта регіональної ТПП №ГО-1291 від 30.09.2019 про наявність відхилень від обумовлених параметрів продукції; позовна давність, передбачена ч.8 ст.269 ГК, мала обчислюватися з 01.10.2019 та, відповідно, повинна була сплинути 30.03.2020;

- на момент подання первісного позову ТОВ "Потоки" позовна давність, встановлена для звернення до суду із позовом про визнання пунктів договору поставки недійсними, пред`явлення претензій щодо якості поставленого товару та стягнення штрафних санкцій, була зупинена на підставі п.1 ч.1 ст.263 ЦК, тому позов заявлено в межах позовної давності;

- суд першої інстанції порушив норми матеріального права в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання недійсними окремих положень Договору, в частині задоволення первісного позову про стягнення збитків за час простою виробництва у сумі 328 026,16 грн, витрат на проведення експертного дослідження ТПП у сумі 102 490,50 грн та витрат на правову допомогу в сумі 240 922,82 грн.

29. Щодо зустрічного позову суд апеляційної інстанції зазначив наступне:

- Договір фактично передбачав оплату вартості обладнання у чотири етапи; ТОВ "Бюлер Сервіс" вважає, що відповідно до пп.2.5.1 Договору обов`язок зі сплати 20% ціни договору у ТОВ "Потоки" виник у травні 2017 року, тобто через 45 днів з моменту здійснення першого платежу;

- повідомлення про готовність обладнання до відвантаження (пп.2.5.3 Договору) було підписано та направлено ТОВ "Бюлер Сервіс" 21.08.2017, додаткова угода №2 до Договору підписана 02.10.2017; на момент направлення повідомлення про готовність обладнання до відвантаження додаткової угоди №2 зі зміненим переліком обладнання не існувало, тому ТОВ "Бюлер Сервіс" не могло у цьому повідомленні визначити інший перелік обладнання згідно додаткової угоди №2, оскільки сторони на той момент керувалися первісною редакцією додатку №1 до Договору;

- суд першої інстанції не надав оцінку роздруківці електронного листа, яким надіслано повідомлення про готовність обладнання та рахунок на оплату №427 від 21.08.2017, тому дійшов необґрунтованого висновку з приводу відсутності факту прострочення оплати продукції по третьому етапу;

- ТОВ "Бюлер Сервіс" звернулося із зустрічним позовом у грудні 2020 року; ТОВ "Потоки" заявило про застосування правових наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення 3% річних;

- стягнення 3% річних можливо за період часу прострочення, який починається з 17.12.2017; а з 17.03.2020 позовна давність була зупинена на підставі п.1 ч.1 ст.263 ЦК у зв`язку з настанням обставин непереборної сили, тому зустрічний позов заявлений в межах позовної давності.

Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

30. 17.03.2017 ТОВ "Бюлер Сервіс" (постачальник) та ТОВ "Потоки" (покупець) уклали договір поставки №GL/FU-17-03-2017 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю комплекс обладнання для обробки насіння соняшника, відповідно до умов якого:

- мета та предмет - придбання покупцем товару відповідно до додатку №1, який є невід`ємною частиною договору (п.1.1);

- оплата ціни договору здійснюється покупцем на підставі виставленого рахунку у наступному порядку та строки: 1) 30% ціни - у строк до 24.03.2017 (пп.2.5.1); 2) 20% ціни - через 45 днів з моменту здійснення оплати відповідно до умов пп.2.5.1 (пп.2.5.2); 3) 45% ціни - протягом 5-ти банківських днів, наступних за датою отримання покупцем письмового повідомлення постачальника про готовність товару для відвантаження з заводу-виробника (пп.2.5.3); 4) 5% ціни - протягом 3-х банківських днів з отримання товару покупцем (пп.2.5.4) (п.2.5);

- сума договору у національній валюті України змінюється пропорційно зміні міжбанківського курсу гривні до одного євро, який визначається за даними сайту minfin.com.ua на дату здійснення платежу; зміна ціни договору у національній грошовій одиниці України не потребує укладення додаткових угод до договору (п.2.6);

- сторони не відповідають одна перед одною за простій виробництва, зупинку підприємства, втрачений прибуток, упущені в договорі переваги, чи якісь фінансові або економічні втрати, побічні збитки, незалежно від правових підстав (п.6.7);

- перевірка товару на дотримання гарантованих технічних параметрів здійснюється під час введення його в експлуатацію згідно договору №SERV-17-03-2017 від 12.12.2017 в присутності представників сторін договору і оформлюється складанням Протоколу про досягнення товару гарантованих технічних параметрів, в якому зазначаються їх фактичні значення, указаних у додатку №1 (п.6.9 (зі змінами і доповненнями));

- у разі досягнення під час перевірки товару на дотримання гарантованих технічних параметрів, указаних в додатку №1, та підписання сторонами Протоколу про досягнення продукцією гарантованих технічних параметрів, товар вважається таким, що відповідає вимогам договору щодо якості продукції (п.6.10);

- у випадку недосягнення обладнанням визначених додатком №1 характеристик, постачальник має право або відмовитися від подальшого виконання робіт та сплатити 5% штрафу або продовжити роботи в узгоджені покупцем строки, при порушенні яких сплатити 5% штрафу (п.6.12);.

- у випадку, коли сторони не можуть дійти згоди в питані щодо причин виникнення відхилень від параметрів, указаних у п.1 цього додатку, достатнім доказом наявності вини відповідача у виникненні відхилень від обумовлених параметрів продукції є експертний висновок ТПП України або іншої незалежної експертної організації за погодженням сторін (п.6.14);

- будь-які претензії покупця, незалежно від правових підстав, обмежуються 5% загальної договірної вартості за виключенням претензій та вимог покупця до постачальника, що стосуються повернення вартості не поставленого товару та умов, викладених у п.8 Договору (п.7.3);

- у випадку невідповідності показникам якості та продуктивності лінії підготовки насіння соняшника, що вказані в додатку №1, постачальник зобов`язаний за власний рахунок здійснити налаштування обладнання для досягнення вказаних характеристик та, при необхідності, виготовити додаткове обладнання, замінити комплектуючі; ця умова не передбачає обов`язку фінансової участі покупця у виготовленні додатково обладнання, проте встановлює прямий обов`язок відповідача за первісним позовом за необхідності виготовити його за власний рахунок (п.11.3);

- договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

31. У додатку №1 (у редакції додаткової угоди №2 від 02.10.2017) визначено:

- перелік обладнання, що має бути поставлено, загальною вартістю 34 689 400,16 грн, що складає 1 199 267,09 євро;

- показники якості та продуктивності встановленої лінії підготовки насіння соняшника при одностадійній підготовці (продуктивність 800 т на добу, залишок лузги в продукті не більше 12%, залишок олії не більше 3,5%) та двохстадійній підготовці (продуктивність 420 т на добу, залишок лузги в продукті не більше 3%, залишок олії не більше 4%);

- постачальник гарантує досягнення обладнанням встановлених показників продуктивності та якості при виконанні транспортних систем та систем аспірації згідно його вимог та здійсненні шеф-монтажу і пусконалагоджувальних робіт представником відповідача згідно договору №SERV-17-03-2017.

32. 21.08.2017 ТОВ "Бюлер Сервіс" підписало та направило повідомлення про готовність обладнання до відвантаження та рахунок на оплату. Факт отримання рахунку №426 від 21.08.2017 ТОВ "Потоки" не заперечує.

33. 12.12.2017 сторони уклали договір №SERV-17-03-2017, за яким ТОВ "Бюлер Сервіс" зобов`язалося надати ТОВ "Потоки" послуги з надання консультацій та здійснення авторського нагляду під час проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

34. З 05.10.2017 по 25.05.2018 ТОВ "Бюлер Сервіс" поставило ТОВ "Потоки" необхідне обладнання за Договором та здійснювало авторський нагляд за проведенням монтажних та пусконалагоджувальних робіт відповідно до умов договору №SERV-17-03-2017 від 12.12.2017.

35. Монтажні та пусконалагоджувальні роботи виконані належним чином без порушень вимог суб`єкта авторського нагляду.

36. У матеріалах справи відсутні належні докази досягнення поставленим та змонтованим обладнанням визначених додатком №1 до Договору (додаток №1/1 в редакції додаткової угоди №2 від 02.10.2017) показників продуктивності та якості.

37. Протокол про досягнення продукцією гарантованих технічних параметрів не складався.

38. Листом від 06.04.2019 №135 ТОВ "Потоки" попередньо повідомило ТОВ "Бюлер Сервіс" про проведення експертизи Дніпропетровською ТПП; доказів того, що ТОВ "Бюлер Сервіс" заперечувало проти залучення зазначеної експертної організації не надано.

39. 30.04.2019 від ТОВ "Еліка Елеватор" до ТОВ "Потоки" надійшла пропозиція щодо придбання обладнання, яка становила 634 029,00 євро.

40. 13.05.2019 між ТОВ "Потоки" (покупець) та ТОВ "Еліка Елеватор" (постачальник) укладено контракт №UA004, предметом якого є зобов`язання постачальника вготовити та поставити обладнання відповідно до специфікації.

41. У період з 31.07.2019 по 26.11.2019 товар за контрактом №UA004 на загальну суму 634 029,00 євро (21 320 239,60 грн станом на 23.11.2020) було поставлено покупцю та оплачено ним.

42. Відсутні докази прямої відмови ТОВ "Бюлер Сервіс" від подальшого виконання робіт у письмовій формі та / або узгодження з покупцем строків продовження робіт з доведення обладнання до встановлених договором показників.

43. 03.06.2019 між ТОВ "Потоки" та ТОВ "СУ-БУД" укладено договір підряду №03062019/1, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва об`єкту "Будівельно-монтажні роботи на Маслоекстракційному заводі"; до вказаного договору укладено низку додаткових угод.

44. Згідно довідок про вартість будівельних робіт, рахунків на оплату робіт та платіжних доручень ТОВ "Потоки" понесло витрати на реконструкцію виробничих приміщень на загальну суму 2 313 430,55 грн.

45. 29.07.2019 між ТОВ "ТЕФФ" та ТОВ "Потоки" укладено договір підряду №44/2019-Р.

46. Згідно рахунку на оплату від 15.01.2020 №1 та платіжних доручень виконання монтажних робіт по договору підряду №44/2019-Р на суму 1 000 000,00 грн та їх оплата виконані у повному обсязі.

47. 30.09.2019 складено висновок експерта Дніпропетровської ТПП №ГО-1291, яким встановлено відхилення продукції від гарантованих технічних параметрів.

48. 19.12.2019 видано наказ №76/1 про оголошення простою на виробництві з 28.12.2019 по 10.01.2020 із якого вбачається, що ТОВ "Потоки" оголосило простій працівників виробництва, норійного комплексу та складу сировини і готової продукції.

49. 07.08.2020 складено висновок експерта регіональної ТПП №ГО-1216 у якому йдеться про приведення параметрів виробництва до обумовлених Договором за допомогою обладнання компанії ТОВ "Еліка Елеватор".

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи

50. 21.06.2022 ТОВ "Бюлер Сервіс" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 в частині:

- визнання пунктів 6.7 та 7.3 Договору недійсними та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної вимоги або направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції;

- стягнення збитків у розмірі 21 320 239,60 грн вартості додатково встановленого обладнання, 937 284,00 грн витрат на встановлення додаткового обладнання, 2 313 430,55 грн витрат на реконструкцію виробничого приміщення та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції;

- стягнення штрафу у розмірі 2 016 363,59 грн та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

51. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК скаржник послався на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.2 ст.287, пунктами 1, 3, 4 ч.3 ст.310 ГПК.

52. Щодо незаконності оскаржуваних рішень в частині вимоги про визнання пунктів 6.7 та 7.3 Договору недійсними скаржник зазначає:

- суди першої та апеляційної інстанцій не застосували ч.2 ст.232 ГК та ч.3 ст.624 ЦК, проте застосували п.3 ч.3 ст.216 ГК, який не підлягав застосуванню; відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування п.3 ч.3 ст.216 ГК з огляду на те, що сторони погодили положення про виключну неустойку, передбачену ч.2 ст.232 ГК та ч.3 ст.624 ЦК;

- суд апеляційної інстанції неправильно розтлумачив п.3 ч.3 ст.216 ГК; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування п.3 ч.3 ст.216 ГК у системному взаємозв`язку із Законом "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції" (далі - Закон "Про дефекти");

- сторони погодили у Договорі виключну неустойку, що виключає можливість стягнення збитків; посилається на постанову Вищого господарського суду України від 22.01.2015 у справі №911/2159/14;

- суд апеляційної інстанції не дослідив надані ТОВ "Бюлер Сервіс" докази щодо відсутності у нього статусу виробника обладнання та застосовував п.3 ч.3 ст.216 ГК, який не підлягав застосуванню; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання можливості застосування п.3 ч.3 ст.216 ГК стосовно особи, яка не є виробником продукції;

- суд апеляційної інстанції помилково застосував п.1 ч.1 ст.263 ЦК та при цьому відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми як підстави для зупинення позовної давності через запровадження карантину у зв`язку із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.08.2019 у справі №913/610/18, від 24.01.2019 у справі №805/2342/14-а, Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 04.05.2016 у справі №910/14139/14);

- для застосування п.1 ч.1 ст.263 ЦК як підстави для зупинення позовної давності необхідні наступні умови: (1) встановлення надзвичайної або невідворотної події (непереборної сили) в період з 17.03.2020 (дата закінчення позовної давності) до 24.11.2020 (дата подання ТОВ "Потоки" позову) та (2) встановлення, що саме така непереборна сила перешкоджала ТОВ "Потоки" пред`явити позов про визнання недійсними пунктів 6.7 та 7.3 Договору;

- ТОВ "Потоки" у жодному зі своїх процесуальних документів не зазначало і не просило суд застосувати п.1 ч.1 ст.263 ЦК; суд апеляційної інстанції самостійно, вийшовши за межі доводів сторін, застосував цю норму, що свідчить про порушення частин 2, 3 ст.13, ч.1 ст.14, ч.1 ст.74, ч.2 ст.236 ГПК.

53. Щодо незаконності оскаржуваних рішень в частині стягнення збитків у вигляді вартості додаткового обладнання скаржник зазначає:

- вимога про стягнення збитків у вигляді витрат на придбання додаткового обладнання є похідною від вимоги про визнання пунктів 6.7 та 7.3 Договору недійсними;

- для того, щоб встановити, що ТОВ "Потоки" понесло збитки в розумінні цивільного законодавства, воно повинно було довести, що обладнання за допомогою додатково встановленого досягло гарантованих технічних параметрів;

- суди попередніх інстанцій встановили обставини щодо досягнення за допомогою додаткового обладнання гарантованих технічних параметрів на підставі недопустимих доказів (висновок Дніпропетровської ТПП від 07.08.2020 №ГО-1216 не є висновком експерта в розумінні господарського процесуального законодавства);

- суди попередніх інстанцій відхилили висновок експерта від 12.04.2021 №688-1/04/2021; за наявності суперечностей у висновку Дніпропетровської ТПП від 07.08.2020 №ГО-1216, суди повинні були призначити експертизу за власною ініціативою;

- єдиним можливим доказом наявності збитків у вигляді вартості додаткового обладнання є судова (криміналістична) експертиза насіння соняшника як харчового продукту, переробленого на обладнанні за допомогою додаткового обладнання, що повинно підтвердити досягнення гарантованих технічних параметрів (посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №917/1196/19);

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили надані ТОВ "Бюлер Сервіс" докази щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між його діями та витратами ТОВ "Потоки" на придбання додаткового обладнання; суди не дослідили висновок експерта від 30.09.2019; суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання ТОВ "Бюлер Сервіс" про проведення експертизи щодо встановлення причин недосягнення гарантованих технічних параметрів;

- суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду щодо необхідності доведення наявності умов відповідальності (збитків як таких, причинного зв`язку) для відшкодування збитків (посилається на постанову Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №904/9754/17);

- суди попередніх інстанцій не дослідили, що для встановлення причинно- наслідкового зв`язку між діями ТОВ "Бюлер Сервіс" та витратами ТОВ "Потоки" необхідно було довести, що причиною недосягнення гарантованих технічних параметрів були проблеми в обладнанні, а не будь-які інші обставини (якість насіння соняшника, яке використовувалось при роботі обладнання);

- метою здійснення витрат на додаткове обладнання не було досягнення гарантованих технічних параметрів (відновлення порушеного права ТОВ "Потоки"), а було збільшення продуктивності роботи ТОВ "Потоки" та можливості роботи з насінням соняшника гіршої якості, що не відповідає визначенню збитків, передбаченому ст.22 ЦК;

- суди не застосували ст.616 ЦК щодо зменшення розміру збитків; ТОВ "Бюлер Сервіс" пропонувало здійснити поставку обладнання на суму 130 000 євро, що у 5 разів дешевше, ніж додаткове обладнання, придбане ТОВ "Потоки", однак ТОВ "Потоки" проігнорувало цю пропозицію та замовило значно дорожчу допоставку у ТОВ "Еліка Елеватор".

54. Щодо помилкових висновків в частині задоволення вимоги ТОВ "Потоки" про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з монтажем та реконструкцією додаткового обладнання скаржник зазначає:

- суди попередніх інстанцій не дослідили відсутність належних та допустимих доказів понесення збитків ТОВ "Потоки" на монтаж додаткового обладнання;

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази та не виокремили витрати на монтаж додаткового обладнання, тому не могли об`єктивно встановити розмір збитків, який мав бути стягнутий з ТОВ "Бюлер Сервіс";

- суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів сторін самостійно застосувавши п.1 ч.1 ст.263 ЦК, чим порушив частини 2, 3 ст.13, ч.1 ст.14, ч.1 ст.74, ч.2 ст.236, частини 1, 2, 3 ст.311 ГПК;

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили обґрунтованість вимог ТОВ "Потоки" про стягнення 937 284,00 грн, розмір яких не збігається з рахунком №1 (743 300, 00 грн) (посилається на постанову Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №904/9754/17);

- суди попередніх інстанцій дійшли висновків про необхідність здійснення реконструкції виробничих приміщень у зв`язку з встановленням додаткового обладнання на підставі недопустимих доказів (п.4 ч.3 ст.310 ГПК) та необґрунтовано відхилили заяву ТОВ "Бюлер Сервіс" щодо встановлення обставини необхідності здійснення реконструкції (п.3 ч.3 ст.310 ГПК);

- суди попередніх інстанцій повинні були ініціювати проведення експертизи для можливості оцінки розміру заявлених витрат з реконструкції виробничих приміщень (посилається на постанову Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №5015/45/11(914/1919/20));

- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду щодо необхідності доведення наявності умов відповідальності для відшкодування збитків (посилається на постанову Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №904/9754/17);

- відсутні допустимі докази, які б підтверджували: 1) необхідність виконання робіт; 2) виконання робіт як таких; 3) обсяг виконання робіт; 4) обґрунтованість вартості виконання робіт; а тому суди попередніх інстанцій не могли дійти до висновку щодо стягнення з ТОВ "Бюлер Сервіс" витрат на проведення робіт з реконструкції виробничих приміщень ТОВ "Потоки".

55. Щодо незаконності стягнення штрафу згідно з п.6.12 Договору ТОВ "Бюлер Сервіс" вказує:

- суди попередніх інстанцій порушили п.1 ч.3 ст.310 ГПК, не дослідили докази щодо встановлення дати виявлення ТОВ "Потоки" недоліків обладнання та дати направлення вимоги про сплату штрафу відповідно до п.6.12 Договору (звіт від 12.12.2018, протокол зустрічі від 31.01.2019, лист ТОВ "Потоки" від 01.07.2019 №155-А, лист ТОВ "Потоки" до ТОВ "Еліка Елеватор" від 24.04.2019 №94) та дійшли до помилкового висновку про відсутність пропуску позовної давності;

- вимоги про стягнення штрафу у зв`язку із недосягненням гарантованих технічних параметрів є вимогами щодо якості товару, до них має застосовуватись позовна давність, визначена ч.8 ст.269 ГК, яка складає шість місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів;

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили звіт від 12.12.2018, не встановили обставину виявлення недоліків ТОВ "Потоки", не встановили факт спливу позовної давності до вимоги про стягнення штрафу 12.12.2019;

- суди попередніх інстанції не дослідили докази щодо встановлення дати направлення вимоги про сплату штрафу (лист ТОВ "Потоки" №155-А від 01.07.2019), відповідно до якої позовна давність має обраховуватись із дня закінчення 7-денного строку після направлення вимоги, тобто з 09.07.2019;

- ТОВ "Потоки" зазначало, що позовна давність переривалася з огляду на визнання ТОВ "Бюлер Сервіс" свого боргу (лист ТОВ "Бюлер Сервіс" від 19.07.2019); навіть якщо враховувати цей лист як підставу для переривання позовної давності, ТОВ "Потоки" однаково пропустило строки для звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу, а саме: до 19.01.2020, тобто до початку дії карантину на території України;

- суди першої та апеляційної інстанцій не застосували наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення штрафу, а висновок щодо питання визначення дня виявлення недоліків покупцем поставленого йому товару відповідно до ч.8 ст.269 ГК у подібних правовідносинах відсутній.

56. Щодо помилковості незастосування позовної давності та задоволення вимоги про стягнення збитків скаржник зазначає:

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази щодо дня встановлення ТОВ "Потоки" недоліків поставленого обладнання та, відповідно, дати початку перебігу позовної давності для вимоги ТОВ "Потоки" про стягнення збитків згідно ч.8 ст.269 ГК, у зв`язку із чим неправомірно не застосували позовну давність до вимог про стягнення збитків;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання визначення дня виявлення недоліків покупцем придбаного товару відповідно до ч.8 ст.269 ГК.

57. 22.08.2022 на адресу Верховного Суду надійшов відзив ТОВ "Потоки", в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022- без змін.

58. У відзиві ТОВ "Потоки" щодо незаконності оскаржуваних рішень в частині визнання пунктів 6.7. та 7.3. Договору недійсними ТОВ "Потоки" зазначає:

- посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду від 22.01.2015 у справі №911/2159/14 є необґрунтованим, оскільки вона не має висновків про застосування норм права, справа не є подібною, з постанови неможливо встановити зміст договорів, які були предметом дослідження;

- твердження ТОВ "Бюлер Сервіс", що сторони Договору домовились про "виключну неустойку" спростовується змістом Договору та матеріалами справи, а положення ч.3 ст.216 ГК підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин, оскільки визначають загальні засади відповідальності учасників господарських відносин;

- твердження скаржника про те, що відповідальність за недосягнення гарантованих технічних параметрів є іншим видом відповідальності, що виключає можливість застосування п.3 ч.3 ст.216 ГК до спірних правовідносин є хибним, адже межі регулювання п.3 ч.3 ст.216 ГК жодним чином не обмежуються виключно правовідносинами, які врегульовані Законом "Про дефекти"; позиція ТОВ "Бюлер Сервіс" є помилковою;

- той факт, що скаржник був лише постачальником товару, досліджувався судами першої та апеляційної інстанцій та не впливає на законність застосування до спірних правовідносин п.3 ч.3 ст.216 ГК; посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №913/284/18, Вищого Господарського Суду України від 24.02.2010 у справі №5/88/09 (потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання та відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч.3 ст.216 ГК));

- Північний апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності був зупинений у зв`язку із запровадженням на території України карантину; оскільки трирічна позовна давність, встановлена у ст.257 ЦК, була продовжена на строк дії карантину, Закон №540-ІХ набув чинності лише 02.04.2022, однак встановлює, що продовження діє саме на період карантину, тобто з моменту його початку та до його завершення, позовна давність продовжується (посилається на постанову Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №914/1560/20);

- постанови Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №913/610/18, від 24.01.2019 у справі №805/2342/16-а, Вищого Господарського Суду України від 04.05.2016 у справі №910/14139/14 є нерелевантними до цієї справи;

- суд апеляційної інстанції не обмежений нормативним обґрунтуванням позицій учасників справи та правомірно застосував норму ст.263 ЦК до спірних правовідносин, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 04.09.2019 у справі №265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20), від 22.09.2021 у справі №904/2258/20; відсутні порушення частин 2, 3 ст.13, ч.1 ст.14, ч.1 ст.74, ч.2 ст.236 ГПК.

59. Щодо доводів про незаконність задоволення вимоги про стягнення збитків у вигляді вартості додатково встановленого обладнання у відзиві зазначено:

- ТОВ "Бюлер Сервіс" прагне здійснити перевірку обставин справи та переоцінку доказів, що не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій (посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц);

- Договір, додатки чи додаткові угоди до нього не визначають "залишок лузги в продукті" як саме харчовий "продукт", тому посилання на Закон "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" є безпідставним;

- призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду; питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (посилається на п.119 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №916/2962/19);

- висновки експерта №ГО-1291 від 30.09.2019 та №ГО-1216 від 07.08.2020 є належними та допустимими доказами у справі, тому суди першої та апеляційної інстанцій законно та обґрунтовано прийняли до уваги відомості, які містяться у вищенаведених висновках, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами;

- посилання на використання ТОВ "Потоки" насіння соняшника, яке за своїми характеристиками не відповідає умовам Договору є безпідставним, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ "Бюлер Сервіс" та понесеними збитками ТОВ "Потоки" встановлено сукупністю доказів, які, зокрема, підтверджують, що протягом певного часу ТОВ "Бюлер Сервіс" намагалося самостійно та за власний рахунок забезпечити досягнення обладнанням гарантованих технічних параметрів, в тому числі і шляхом допоставки додаткового обладнання;

- твердження скаржника щодо властивостей додаткового обладнання, придбаного у ТОВ "Еліка Елеватор", є намаганням уникнути відповідальності за порушення господарського зобов`язання за Договором;

- пропозицією про виготовлення додаткового обладнання ТОВ "Бюлер Сервіс" фактично підтвердило, що обладнання, поставлене за Договором потребує додаткових компонентів, які ймовірно забезпечать досягнення гарантованих технічних показників, тому ст.616 ЦК не може бути застосована до спірних правовідносин, адже наявне порушення зобов`язання саме з боку боржника (ТОВ "Бюлер Сервіс"), а не кредитора (ТОВ "Потоки"), як цього вимагає зазначена норма цивільного законодавства.

60. Щодо доводів про незаконність оскаржуваних рішень в частині задоволення вимоги ТОВ "Потоки" про стягнення штрафу згідно п.6.12 Договору у відзиві вказано:

- кредитор не може звернутись до суду за захистом порушеного права раніше, ніж таке право виникне (посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц);

- суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням висновку експерта №ГО-1291 від 30.09.2019, позовна давність, передбачена ч.8 ст.269 ГК мала обчислюватися з 01.10.2019 (з урахуванням ст.253 ЦК) та спливала 30.03.2020;

- для доказування вини постачальника експертним шляхом мають бути встановлені саме відхилення від обумовлених параметрів, а не вина постачальника, як на тому наполягає скаржник; доводи ТОВ "Бюлер Сервіс" фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції.

61. Щодо доводів про незаконність стягнення додаткових витрат у вигляді монтажу та реконструкції приміщення у зв`язку з поставкою додаткового обладнання ТОВ "Потоки" зазначає:

- доводи ТОВ "Бюлер Сервіс" стосуються з`ясування вже встановлених обставин справи та переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, враховуючи ч.2 ст.300 ГПК (посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №917/138/16, від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 24.05.2022 у справі №916/3010/20);

- ТОВ "Потоки" заявило до стягнення збитки, які становлять вартість монтажу того обладнання, яке було поставлено ТОВ "Еліка Елеватор" для приведення обладнання ТОВ "Бюлер Сервіс" до визначених в Договорі гарантованих показників виробництва, а не всього обладнання, яке було поставлено ТОВ "Еліка Елеватор" за Контрактом №UA004 від 13.05.2019;

- загальна вартість робіт, обумовлена додатковими угодами №2, 4.1, 7, 17, 18 та 19 до договору підряду становить 2 313 430,55 грн та сплачена в повному обсязі; витрати на реконструкцію приміщення у зв`язку із встановленням додаткового обладнання ТОВ "Еліка Елеватор" підтверджені доказами;

- рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати; ненадання рахунку не звільняє від обов`язку оплатити товар (посилається на постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18).

62. Щодо незастосування позовної давності та задоволення вимоги ТОВ "Потоки" про стягнення збитків, у відзиві зазначено, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що експертний висновок №ГО-1291 щодо відхилень від обумовлених параметрів продукції складено 30.09.2019, шестимісячна позовна давність мала обчислюватися з наступного дня - 01.10.2019, а тому позовна давність спливала 30.03.2020, проте 17.03.2020 Постановою №211 запроваджено карантин, а тому виникли підстави для зупинення перебігу позовної давності на підставі п.1. ч.1 ст.263 ЦК.

63. 21.06.2022 ТОВ "Бюлер Сервіс" також звернулося з касаційною скаргою, в якій просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 в частині скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Бюлер Сервіс" про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

64. Касаційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що підставою для скасування такого додаткового рішення та постанови суду апеляційної інстанції в частині його перегляду буде скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022.

65. 22.08.2022 на адресу Верховного Суду надійшов відзив ТОВ "Потоки" на касаційну скаргу на додаткове рішення, в якому просить залишити її без задоволення.

Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду

66. Верховний Суд ухвалою від 03.08.2022 відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ "Бюлер Сервіс", розгляд касаційних скарг призначив у відкритому судовому засіданні на 21.09.2022.

67. У судовому засіданні 21.09.2022 Верховний Суд оголосив перерву до 05.10.2022, у судовому засіданні 05.10.2022 - до 02.11.2022, а у судовому засіданні 02.11.2022 - до 09.11.2022.

68. Судове засідання 09.11.2022 не відбулося у зв`язку із технічними проблемами доступу до підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується Актом від 09.11.2022 №29.1-11/38; Верховний Суд ухвалою від 10.11.2022 повідомив учасників справи, що розгляд справи відбудеться 16.11.2022.

69. У судовому засіданні 16.11.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалив рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч.3 ст.302 ГПК.

Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати ВЕРХОВНОГО СУДУ

70. Одним із доводів касаційної скарги ТОВ "Бюлер Сервіс" зазначено помилкове застосування судом апеляційної інстанції п.1 ч.1 ст.263 ЦК при відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми як підстави для зупинення позовної давності через запровадження карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

71. Відповідно до п.1 ч.1 ст.263 ЦК перебіг позовної давності зупиняється якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

72. ТОВ "Потоки" у відзиві на касаційну скаргу вказує, що Північний апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності був зупинений у зв`язку із запровадженням на території України карантину; оскільки трирічна позовна давність була продовжена на строк дії карантину, Закон №540-ІХ набув чинності лише 02.04.2022, однак встановлює, що продовження діє з моменту початку карантину та до його завершення, то позовна давність продовжується. При цьому ТОВ "Потоки" послалося на постанову Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №914/1560/20.

73. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.08.2021 у справі №914/1560/20 дійшов висновку, що з огляду на приписи статей 256, 258, п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та встановлені судами обставини, а саме, звернення позивача із позовом до суду 18.06.2020 та вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства від 29.03.2019, річна позовна давність щодо цих вимог позивачем не пропущена.

74. При розгляді цієї справи (№910/18489/20) колегія суддів з`ясувала, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20 дійшов до висновку, який суперечить висновку із постанови від 25.08.2021 у справі №914/1560/20, зазначивши, що оскільки останнім днем для звернення до суду з позовом у межах позовної давності було 01.04.2020, а Закон №540-IX набрав чинності 02.04.2020, з огляду на встановлені з 12.03.2020 карантинні обмеження, які діяли на час закінчення позовної давності, вимоги ст.257, ч.5 ст.267 ЦК, п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та встановлені судами обставини, обґрунтованим є висновок про поважність причин пропуску позивачем позовної давності.

75. Таким чином, існує суперечлива судова практика щодо питання чи продовжуються строки, які мали б спливти під час дії карантину, запровадженого Постановою №211, але до набрання чинності Законом №540-ІХ, тобто у період з 12.03.2020 по 02.04.2020.

76. Колегія суддів вважає, що існують підстави для відступу від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20, зважаючи на таке.

77. Згідно зі ст.36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

78. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6 ст.13 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

79. Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абз.3 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 11.10.2005 №8-рп/2005 та абз.1 пп.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 31.03.2015 №1-рп/2015).

80. Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин передбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях, зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (Рішення КСУ від 05.06.2019 №3-р(І)/2019).

81. Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumгrescu v. Romania), заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п.123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява№76943/11).

82. Відтак, існування протилежних висновків щодо застосування зазначених вище положень Закону №540-IX фактично суперечить вимогам щодо правової передбачуваності і правової визначеності, що унеможливлює здійснення особою, як має намір звернутись до суду, ефективний захист її прав та законних інтересів. Така ситуація фактично ставить під сумнів можливість реалізації позивачем права на ефективний судовий розгляд.

83. Дослідивши норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №914/1560/20, з таких мотивів.

84. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

85. Згідно з ч.1 ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

86. Частиною 2 ст.258 ЦК передбачено окремі випадки, для яких застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1).

87. Згідно з ч.1 ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

88. Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

89. Законом №540-IX внесено зміни до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК та встановлено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Постановою №211.

90. Постановою №211 з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин.

91. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ. Станом на дату перегляду цієї справи, розпорядженням КМУ від 25.03.2020 №338-р, зі змінами, внесеними постановою КМУ від 19.08.2022 №928, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, режим надзвичайної ситуації продовжено до 31.12.2022.

92. Закон №540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (в тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК) є запровадження карантину відповідно до Постанови №211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а у суду відсутні підстави для застосування ст.267 ЦК (наслідки спливу позовної давності).

93. Така позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №914/1560/20.

94. Разом з тим, як було зазначено, у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20 Верховний Суд дійшов до висновку про те, що у разі, якщо позовна давніть мала сплинути з 12.03.2020 до 02.04.2020, відсутні підстави для продовження позовної давності відповідно до Закону №540-IX, однак запровадження карантину у цій період на підставі Постанови №211 може свідчити про поважність причин пропуску позовної даності.

95. Частина 5 ст.267 ЦК допускає можливість визнання судом поважними причин пропуску позовної давності, однак не визначає переліку таких причин.

96. Виходячи із загальних засад цивільного (господарського) законодавства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала права відповідної вимоги, й об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом упродовж позовної давності.

97. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

98. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

99. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

100. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК питання поважності чи неповажності причин вирішується лише у випадках, коли такий строк пропущений.

101. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункти 11.3, 11.4, 23.6 - 23.8, 25.4).

102. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №925/756/19 також зазначила, що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (п.39).

103. З наведеного вбачається, що обставини поважності причин пропуску позовної даності підлягають доказуванню сторонами у справі з наданням їм відповідної оцінки судами.

104. У той же час, Закон №540-IX здійснив безумовну прив`язку до строку дії карантину, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо).

105. Відмінним є підхід щодо процесуальних строків, а саме їх поновлення з підстави запровадження на території України воєнного стану. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 зазначила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

106. Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20 виходив у першу чергу з того, що Закон №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

107. Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

108. Відповідно до частин 1, 2 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

109. КСУ неодноразово зазначав, що ст.58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення КСУ від 13.05.1997 №1-зп/1997, від 09.02.1999 №1-рп/1999, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 тощо).

110. Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (речення 1-3 абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 03.10.1997 №4-зп/1997).

111. До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови №211. Тому відсутній ризик виникнення конфлікту норм, які регулюють однакові суспільні відносини.

112. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови №211, починається саме з 12.03.2020.

113. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12.03.2020 до 02.02.2020 (до набрання чинності Законом №540-ІХ), фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати. Тому позиція щодо можливості продовження позовної давності лише у разі, якщо сплив такої позовної давності мав настати з 02.04.2020, унеможливлює звернення інших осіб до суду лише на тій підставі, щодо позовна давність стосовно їх вимог мала спливати у період з 12.03.2020 до 02.04.2020.

114. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що відсутні підстави пов`язувати можливість продовження позовної давності саме з датою набрання чинності Законом №540-ІХ, а не датою введення карантину.

115. Колегія суддів вважає, що для досягнення єдності практики необхідно відступити саме від правової позиції, викладеної колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 01.12.2021 у справі №373/651/20.

116. Відповідно до ч.3 ст.302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

117. Згідно з ч.1 ст.303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

118. З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи №910/18489/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Справу №910/18489/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" про стягнення заборгованості та визнання недійсними пунктів договору та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" про стягнення заборгованості передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

Л. Стратієнко