ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022р. Справа № 904/3178/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт», м. Одеса

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкотраффік», м. Дніпро

Про: стягнення 231 448, 66 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Винфорт» (позивач) звернувся з позовом до ТОВ «Алкотраффік» (відповідач) про стягнення 241 448, 66 грн. (в т.ч.: 176 150, 45 грн. - основний борг; 37 628, 10 грн. - пеня; 14 000,00 грн. - штраф; 3 670,11 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки №13/07/20 від 13.07.20р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 27.09.22р. відкрито провадження у справі №904/3178/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

ТОВ «Алкотраффік» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомлення про направлення ухвали суду на електронну адресу відповідача (зазначену у витягу із ЄДРПОУ) засобами електронної пошти.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.20 р. між ТОВ «Винфорт» (постачальник) та ТОВ «Алкотраффік» (покупець) укладено договір поставки №13/07/20, відповідно до умов якого постачальник поставляє покупцю товар відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати товар за накладними і оплачувати його в порядку, визначеному договором (п.1.1.). Пунктом 2.1. сторони встановили, що постачальник здійснює поставку товару в обсязі та асортименті, погодженому сторонами , на підставі замовлень покупця на умовах DDP (склад покупця). Згідно з п.2.4. уповноважений представник покупця приймає товар за кількістю одиниць на складі покупця і підписує товаросупровідну документацію. Відповідно до п.3.1. ціна за одиницю товару встановлюється постачальником і фіксується в товаросупроводній документації.

Покупець оплачує повну вартість поставленого товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару (п.3.3.).

В розділі 4 договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання умов договору , так у разі прострочення покупцем оплати товару відповідно до п.3.3. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого в строк товару за кожен день прострочення (п.4.1.). У разі прострочення покупцем оплати товару понад 30 календарних днів відповідно до п.3.3. договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми неоплаченого в строк товару (п.4.2.) (а.с.8-9).

На виконання умов договору позивачем за видатковими та товарно-транспортними накладними було поставлено відповідачу товар на суму загальну суму 280 001, 47 грн. (а. с. 26-47). Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання з поставки товару відповідачу згідно до умов договору Відповідач, в свою чергу мав сплатити за поставлений товар в повному обсязі, але в порушення умов договору за твердженням позивача здійснив лише повернення товару на загальну суму 103 851,02 грн. Таким чином, сума основного боргу за договором станом на час звернення з цим позовом до суду склала 176 150,45 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 29.06.22 р., в якій він просив добровільно сплатити на його корись заборгованість та штрафні санкції відповідно до умов договору в загальній сумі 214 235, 26 грн. (а. с. 12-14). У відповіді на претензію від 29.06.22 р. відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості, але вказав на неможливість виконання своїх зобов`язань за договором, пославшись на наявність форс-мажорних обставин воєнну агресію російської федерації, що підтверджується на його переконання листом ТПП України від 28.02.22 р.

В порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором відповідач оплату за поставлений товар в повному обсязі не здійснив; у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) у відповідача рахується заборгованість за поставлений товар в загальному розмірі 231 448, 66 грн. (в т.ч.: 176 150, 45 грн. - основний борг; 37 628, 10 грн. - пеня; 14 000,00 грн. - штраф; 3 670,11 грн. - 3% річних).

Судом здійснено перевірку здійснених позивачем нарахувань штрафу, пені та 3% річних, порушень не виявлено. На час винесення рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості (з урахуванням штрафу, пені та 3% річних) не надано . Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 231 448, 66 грн.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.3. ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч.1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на їх спростування. Посилання у відповіді на претензію про наявність форс-мажорних обставин , як на підставу звільнення від виконання зобов`язань суд оцінює критично з наступних підстав : Лист, оприлюднений ТПП України 28.02.22р., забезпечив можливість визнати за спрощеною процедурою факт форс-мажору. Слід зазначити, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України», надалі закон № 671/97-ВР. Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України (ЦК України), яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб. Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України. Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин, який затверджено рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за № 44(5).Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника, а посилання на лист не буде визнано таким.

Таким чином, сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: 1) подія (форс-мажорна обставина); 2) непередбачуваність обставин; 3) причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; 4) неможливість виконання і альтернативного виконання.

Однак, відповідач в порушення вищенаведених норм чинного законодавства України, жодних дій для засвідчення форс-мажорних обставин не вчинив, а тому його посилання на вищенаведений лист ТПП України в якості підстави для звільнення від оплати за надані послуги є хибним.

За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн., суд враховує наступне: з матеріалів справи вбачається, що звертаючись з цим позовом до суду, позивач окрім стягнення заборгованості просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00грн. В підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надано: договір №18 від 14.09.22 р. про надання правничої допомоги (укладений між позивачем та адвокатом Фольгіним О.Л.), додаткова угода від 14.09.22 р. до цього договору (в якій сторони погодили розмір послуг адвоката у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в сумі 3 000,00 грн.); ордер серії ОД №469670 від 14.09.22р., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність серія ОД №003680 від 20.02.19р. на ім`я адвоката Фольгіна О.Л., рахунок на оплату №10 від 19.09.22р. на суму 3 000,00грн., п/д № 18229 від 19.09.22 р. про сплату ТОВ «Винфорт» на користь адвоката Фольгіна О.Л. 3 000,00грн. за послуги. Відповідачем заперечень щодо розміру вищезазначених витрат під час розгляду справи суду не надано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкотраффік» (49000, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, 35, ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт» (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, 3; код ): 176 150, 45 грн. - основний борг; 37 628, 10 грн. - пеня; 14 000,00 грн. - штраф; 3 670,11 грн. - 3% річних ; 3 471,74 грн. - витрат на сплату судового збору та 3 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 26.12.22р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.