номер провадження справи 9/76/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 Справа № 908/1328/22

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО, (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 95; представник позивача: адвокат Штабовенко Д.В.: 69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 76)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964)

про стягнення суми 588129,14 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Штабовенко Д.В.;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО про стягнення з відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом суми 509999,00 грн. боргу за договором поставки товару № 53-121-01-21-10637 від 08.09.2021, суми 71800,56 грн. інфляційного збільшення, суми 6329,58 грн. 3% річних, всього загальної суми 588129,14 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 08.08.2022 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1328/22 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 15.08.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1328/22, присвоєний номер провадження 9/76/22, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.09.2022. Ухвалою суду від 13.09.2022 підготовче засідання відкладено на 11.10.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває й на теперішній час.

У зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, ухвалою суду від 10.10.2022 підготовче засідання у справі № 908/1328/22, призначене на 11.10.2022 перенесено на іншу дату. У вказаній ухвалі суд зазначив, що дата, час та місце проведення підготовчого засідання будуть повідомлені судом додатково, відповідною ухвалою суду. Ухвалою суду від 11.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/1328/22 на тридцять днів, підготовче засідання призначено на 23.11.2022. Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.12.2022.

12.12.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому в т.ч. зазначено, що договір, який є підставою даного спору, укладений між ТОВ ЕЛПРОМЕНЕРГО та ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП ЗАЕС та безпосередньо для потреб ВП ЗАЕС, в зв`язку з чим усі первинні документи зберігаються у саме у ВП ЗАЕС. З 28.02.2022 у регіоні за місцезнаходженням ВП ЗАЕС розпочались активні бойові дії, внаслідок яких 04.03.2022 Енергодарська міська територіальна громада Запорізької області тимчасово окупована російськими військами, що унеможливлює участь представника ВП ЗАЕС в судовому засіданні. Можливість участі відповідача у судовому засіданні з розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів також відсутня. Відповідач заявляє про своє бажання прийняти участь у розгляді справи за участі представників саме відокремленого підрозділу. Розгляд позовної заяви у даній справі має істотне значення для ВП ЗАЕС, оскільки впливає на його майнові права та інтереси. На підставі викладеного, відповідач просив визнати причини неявки відповідача в судове засідання в режимі відеоконференції поважними та відкласти розгляд справи № 908/1328/22 до припинення воєнного стану в Україні та окупації м. Енергодару.

У судовому засіданні 21.12.2022 представник позивача в усній формі заперечив проти клопотання відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача, заслухавши думку позивача, судом відмовлено у його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідач викладає свої заперечення проти позову у відзиві, а у запереченні на відповідь на відзив - свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач правом на подання відзиву та заперечення на відповідь на відзив скористався. Відзив та заперечення на відповідь на відзив подані відповідачем та прийняті судом до розгляду.

Статтею 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій (ч.1). Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч.3). Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (ч.4). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру (ч.5).

Юридичну особу в господарських відносинах може представляти її відокремлений підрозділ. При цьому, стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Суд зазначає, що явка сторін в судове засідання, призначене на 21.12.2022, обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим, відповідач не був позбавлений права забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні представника юридичної особи - Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, в т.ч. в режимі відеоконференції (за відповідним клопотанням). Проте відповідне клопотання відповідачем не заявлялось.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

21.12.2022 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені у позові, зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання умов договору поставки товару № 53-121-01-21-10637 від 08.09.2021 позивач поставив відповідачу товар на суму 611998,80 грн. з ПДВ (ПДВ 101999,80 грн.), що підтверджується видатковою накладною № РН-0051 від 28.12.2021. Проте відповідач в порушення умов п. 3.2 договору оплату отриманого товару не здійснив. Оскільки податкову накладну не було зареєстровано, відповідно до п. 3.3 договору у відповідача винило зобов`язання по сплаті 509 999,00 грн., тобто без суми ПДВ. Також, окрім суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6329,58 грн. за період прострочення з 27.02.2022 по 27.07.2022 та інфляційні втрати у розмірі 71800,56 грн. за березень-червень 2022. Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 625, 692 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору поставки товару. Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., попередній (орієнтовний) розмір яких був наведений у позові.

Відповідач виклав свої заперечення у відзиві на позов, який надійшов до суду 05.09.2022, в якому зазначено зокрема про наступне. Відповідно до умов договору поставки товару № 53-121-01-21-10637 від 08.09.2021 відповідач мав сплатити поставлений йому товар в строк по 28.02.2022. При цьому, строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений. Вимога щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ 101 999,80 грн. до ВП ЗАЕС не надходила. Отже строк оплати вартості товару в розмірі суми ПДВ не настав, в зв`язку з чим, здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком ВП ЗАЕС. Позивач неправильно визначивши строки оплати поставленого товару, дійшов неправильного висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 101 999,80 грн. Також відповідач зазначив, що за своєю правовою природою 3% річних та індекс інфляції це різновиди відповідальності, які відносяться до відповідальності одного виду цивільно-правової. У зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на всю суму заборгованості з урахуванням суми ПДВ 20%, суперечить статті 61 Конституції України, а тому не підлягає задоволенню. Крім того, відповідач вказав на те, що військова агресія Російської Федерації проти України та оголошений в зв`язку з цим воєнний стан в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), підтвердженими Торгово-промисловою палатою України, внаслідок настання якої відповідач об`єктивно позбавлений можливості виконати зобов`язання за договором поставки товару та які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару. Також відповідачем у відзиві викладені заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Зазначає, що позивачем до позовної заяви не доданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також докази на їх підтвердження. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору. По-перше, зазначені витрати не підтверджені належними та достатніми доказами. По-друге, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. По-третє, справа, що розглядається, стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

06.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка була прийнята судом до розгляду.

27.09.2022 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке прийнято судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10637 від 08.09.2021 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар: комплектна трансформаторна підстанція КТП 1М-630/6/0,4 У1 у кількості 1 шт., на загальну суму 611998,80 грн. разом з ПДВ, в т.ч. ПДВ 101 999,80 грн. (п. 1.1 договору).

Строк поставки товару: вересень 2021 грудень 2021 року (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 ціна договору 509 999,00 грн., крім того ПДВ 20% - 101 999,80 грн.

Поставка товару відбувається згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDР - м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (склад № 4). Вантажоодержувач - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (п. 4.1 договору).

В пункті 3.2 договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 12.1 договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 611 998, 80 грн., в т.ч. ПДВ 101999,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0051 від 28.12.2021.

Проте, як зазначив позивач, відповідач оплату отриманого товару не здійснив, чим порушив умови договору, що, в свою чергу, й стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/1328/22.

При цьому, як зазначив позивач, оскільки податкову накладну не було зареєстровано, відповідно до п. 3.3 договору у відповідача виникло зобов`язання по сплаті лише суми 509 999,00 грн., тобто суми без ПДВ, яка і заявлена позивачем до стягнення з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковою накладною № РН-0051 від 28.12.2021 на суму 611 998, 80 грн. не заперечив.

У відзиві відповідачем зазначено, що строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений. Вимога щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ 101 999,80 грн. до ВП ЗАЕС не надходила. Отже строк оплати вартості товару в розмірі суми ПДВ не настав, в зв`язку з чим, здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком ВП ЗАЕС.

Щодо вказаних заперечень відповідача, суд зазначає, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача лише суми 509 999,00 грн., тобто вартості товару без ПДВ (101 999,80 грн.).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 509 999,00 грн. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 71800,56 грн. інфляційних витрат, нарахованих за березень червень 2022 та суми 6329,58 грн. 3% річних, нарахованих за період з 27.02.2022 по 27.07.2022.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд перевіряє обґрунтованість розрахунків заявлених до стягнення грошових сум та, якщо розрахунок здійснений позивачем неправильно, з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог в цій частині, суд враховує, що початок періоду нарахування 3% річних був визначений позивачем не вірно. Так, кінцевим строком виконання зобов`язання з оплати отриманого товару відповідно до умов п. 3.2 договору є 26.02.2022 (60 календарних днів з дати поставки товару).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

26.02.2022 припав на вихідний день (суботу), отже враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем виконання відповідачем грошового зобов`язання є перший наступний за ним робочий день, тобто 28.02.2022 (понеділок).

Таким чином прострочення грошового зобов`язання починає свій перебіг з 01.03.2022.

Здійснивши перерозрахунок 3% річних за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон» за період прострочення з 01.03.2022 по 27.07.2022, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 6245,74 грн. 3 % річних. У задоволенні іншої частини вимог про стягнення 3 % річних судом відмовляється.

Перевіривши за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон» розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що його здійснено правильно. Початок періоду нарахування визначений позивачем правильно. Вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), якими як зазначив відповідач є військова агресія Російської Федерації проти України та оголошений в зв`язку з цим воєнний стан в Україні, суд зазначає про наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час. Так, згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, але не виключно: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року (військова агресія Російської Федерації проти України) до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В пункті 9.4 укладеного сторонами договору передбачено, що наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язання за договором.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанові Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Отже наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, а виступають способом

захисту майнового права та інтересу.

Також суд зазначає, що введений на території України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Однак вищезазначений лист Торгово-промислової палати України є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Також п. 9.3 договору визначений порядок повідомлення стороною, що зазнала дії форс-мажорних обставин, іншої сторони про їх наявність.

Крім того, суд враховує, що поставка товару відбулась ще 28.12.2021, тобто до початку збройної агресії Російської Федерації проти України та введення у зв`язку із цим воєнного стану в Україні з 24.02.2022.

При цьому слід враховувати, що в даному випадку вищезазначені форс-мажорні обставини настали не тільки для відповідача, але й для позивача. Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В позовній заяві зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які за попереднім (орієнтовним) розрахунком складають 4 000,00 грн.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою її до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві виклав свої заперечення щодо витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем до стягнення, про що судом зазначено вище (в описовій частині рішення).

Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО здійснювалось адвокатом Штабовенко Д.В., який діяв на підставі ордеру серія АР № 1093894, виданого на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 26.07.2022, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ РАДНИК» в особі керуючого партнера Штабовенко Дениса Всеволодовича та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО (Клієнт) (копія вказаного договору містяться в матеріалах справи (додана до позовної заяви)).

До позовної заяви позивачем також були додані завірені копії: додаткової угоди № 1 від 26.07.2022 до договору про надання правничої допомоги від 26.07.2022, акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 27.07.2022, підписаного Адвокатським об`єднанням та Клієнтом на суму 4000,00 грн., рахунку-фактури № СФ-0000189 від 27.07.2022, платіжного доручення № 3 від 01.08.2022 на суму 4000, 00 грн. з призначенням платежу: «Складення та подання позову до Госп. Суду Запорізької обл. до ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення заборг. за дог. № 53-121-01-21-10637, без ПДВ».

В акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 27.07.2022 викладено опис виконаних адвокатом робіт, що включають: складання та подання позову до Господарського суду Запорізької області до ВП «Запорізька АЕС» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором № 53-121-01-21-10637 від 08.09.2021; вказано їх вартість та кількість витраченого часу. Загальний розмір вартості зазначених виконаних робіт склав 4000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00, які понесені позивачем, є доведеним, підтверджений належними доказами та є співмірним, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг) та складність справи.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги положення статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМЕНЕРГО (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 95; ) суму 509 999 грн. 00 коп. основного боргу, суму 6245 грн. 74 коп. 3% річних, суму 71 800 грн. 56 коп. інфляційних витрат, суму 8 820 грн. 68 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 4000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 09.01.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва