ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/339/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача1: не прибув;

від позивача2: Осадчук К.О. - довіреність №4/14-21/39 від 19.01.2021, витяг з ЄДРПОУ;

від відповідача: не прибув;

від третіх осіб на стороні позивача: не прибули;

від третьої особи на стороні відповідача (ПрАТ "Житичі"): Черниш О.М. - ордер ЖТ № 067086 від 01.10.2021 (в с/з 08.12.2022);

прокурор: Рудченко М.М. - посвідчення №058865 від 21.12.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1. Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

2. Житомирської обласної державної адміністрації

до Житомирської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Відкритого акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна"

2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Житичі"

про визнання незаконним та скасування рішення, витребування майна

Керівник Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, згідно якого просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Житомирської міської ради №1987 від 02.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування земельною ділянкою";

- витребувати із володіння Житомирської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної адміністрації земельної ділянки кадастровий номер :07:005:0025;

- стягнути з відповідачів судовий збір.

Ухвалою від 30.03.2021 позовну заяву залишено судом без руху, та надано час для усунення виявлених у заяві недоліків.

Ухвалою від 30.03.2021 у задоволенні заяви Керівника Житомирської окружної прокуратури №51-84-261вих-21 від 29.03.2021 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 13.04.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство "Житомирський завод хімічного волокна" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях та призначив підготовче засідання на 11.05.2021.

22.04.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 181-186, т.1).

Ухвалою від 11.05.2021, враховуючи відсутність на дату підготовчого засідання інформації щодо отримання учасниками справи направлених суду документів, суд відклав підготовче засідання на 10.06.2021.

Ухвалою від 27.05.2021 у задоволенні заяви ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" №1/81 від 26.05.2021 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 10.06.2021, враховуючи клопотання представників позивача та відповідача, а також те, що прокурор та представник третьої особи2 відзиву не отримали, суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 16.07.2021.

Оскільки в судовому засіданні 16.07.2021, при з`ясуванні думки учасників процесу про можливість закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті, прокурор заперечив, вказавши про намір ознайомитися з відзивом та надати відповідь, суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 06.09.2021, з урахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

23.07.2021 до суду від Житомирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив Житомирської міської ради (а.с. 27-36, т.2).

Ухвалою від 06.09.2021 (з урахуванням ухвали від 27.12.2022) суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/339/21 до судового розгляду по суті на 05.10.2021.

Враховуючи надходження 05.10.2021 заяви про залучення ПАТ "Житичі" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а також вирішення питання доцільності розгляду в засіданні клопотання від 04.10.2021 про прийняття до розгляду поданих відповідачем доказів, ухвалою від 05.10.2021 суд здійснив перехід зі стадії розгляду по суті до стадії підготовчого провадження та призначив підготовче засідання на 02.11.2021.

Ухвалою від 02.11.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство "Житичі" та відкладено підготовче засідання на 09.11.2021.

Ухвалою від 09.11.2021, враховуючи клопотання представника ПАТ "Житичі" №84 від 09.11.2021, суд відклав підготовче засідання на 23.11.2021.

У підготовчому засіданні 23.11.2021, суд здійснив пошук та отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки. Ухвалою від 23.11.2021, з урахуванням думки представників третьої особи та відповідача, суд відклав підготовче засідання на 09.12.2021 та витребував від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Відкритого акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна": Державний Акт на право постійного користування землею II-ЖТ №002516 у повному обсязі; Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" площею 48,1443га за кадастровим номером :07:05:0025; технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 43,8712га за кадастровим номером :07005:0025.

Ухвалою від 09.12.2021, враховуючи клопотання представника відповідача та з метою виклику в засідання суду працівника/спеціаліста Управління Держгеокадастру у місті Житомирі та Житомирському районі для надання пояснень у справі, суд відклав розгляд справи на 11.01.2022.

10.01.2022 від представника відповідача надійшла заява від 28.12.2021 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕСТРЕЛЛА", Приватне підприємство "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "ПЛАСТ-СЕРВІС", Іноземне підприємство "Євроголд Індестріз ЛТД", Товариство з обмеженою відповідальністю "Жерок-Альфа", Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Менеджмент", Приватне підприємство "Альфа-М", Товариство з обмеженою відповідальністю "Системтрейд", Фізичну особу-підприємця Войтко О.П.

В судовому засіданні 11.01.2022 представник позивача1 (ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), на виконання вимог ухвали суду, надав Державний Акт на право постійного користування землею II-ЖТ №002516 та копію Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна".

Ухвалою від 11.01.202, враховуючи, що прокурор не отримав заяву про залучення третіх осіб, однак мав намір ознайомитися з даним документом та надати пояснення на нього, а представник ПАТ "Житичі" повідомляв про намір подати суду заяву про залучення третіх осіб, які не були враховані у заяві відповідача, суд відклав підготовче засідання на 25.01.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/339/21, призначена на 25.01.2022, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 16.02.2022 суд призначив підготовче засідання на 02.03.2022.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, неприпиняючими повітряними ударами ворога у місті Житомир та в Житомирській області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів, справи, призначені на 28 лютого, 1-2 березня 2022 року, були зняті Господарським судом Житомирської області з розгляду, також враховуючи перебування судді Вельмакіної Т.М. у відпустці, справа №906/339/21 в судове засідання 02.03.2022 не вносилась.

Ухвалою від 07.04.2022 господарський суд призначив підготовче засідання на 12.05.2022

Ухвалами від 12.05.2022 та від 01.06.2022, враховуючи, зокрема, неможливість отримання відомостей щодо земельних ділянок, необхідних для вирішення питання щодо залучення третіх осіб, у зв`язку з відсутністю доступу до Державного земельного кадастру, враховуючи неявку в судове засідання представників позивача 1, третьої особи 1 на стороні позивача та третьої особи на стороні відповідача, суд відкладав підготовче засідання на 01.06.2022 та на 21.06.2022, відповідно.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/339/21 в судове засідання 21.06.2022 об 11:00 не вносилась.

Ухвалою від 25.07.2022 суд призначив підготовче засідання на 16.08.2022.

Ухвалою від 16.08.2022, враховуючи клопотання ПАТ "Житичі" від 12.08.2022 та необхідність повторного виклику в судове засідання для надання пояснень працівника/спеціаліста Управління Держгеокадастру у місті Житомирі та Житомирському районі, суд відклав підготовче засідання на 08.09.2022.

У підготовчому засіданні 08.09.2022, зокрема, надала пояснення спеціаліст Управління Держгеокадастру у місті Житомирі та Житомирському районі щодо змін у площі земельної ділянки, переданої у користування за Державним Актом на право постійного користування землею II-ЖТ №002516. Ухвалою від 08.09.2022, на підставі ч. 2 ст. 182 ГПК України, суд оголосив перерву в підготовчому засідання до 27.09.2022. Також суд відмовив у задоволенні заяви від 28.12.2021 про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки дійшов висновку, що рішення у даній справі не впливає на їх права та обов`язки щодо жодної із сторін.

Ухвалою від 27.09.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/339/21 до судового розгляду по суті на 27.10.2022 о 10:00.

Оскільки під час проведення судового засідання 27.10.2022 о 10:32 було оголошено повітряну тривогу у м. Житомирі та в Житомирській області, суд ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 16.11.2022 о 10:00.

Враховуючи, що до початку судового засідання 16.11.2022 у Житомирі та Житомирській області було оголошено повітряну тривогу (тривала з 09:47 год по 10:18 год), а після відбою до суду прибули лише прокурор та представник Житомирської ОДА, суд відклав розгляд справи на 08.12.2022.

У судовому засіданні 08.12.2022 прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням доводів, викладених у відповіді на відзив (а.с. 27-36, т.2). Представник позивача2 у вирішенні спору покладалася на думку суду. Пояснила, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, оскільки на ній знаходяться, об`єкти нерухомості, які перебувають у приватній та комунальній власності. При цьому Житомирська ОДА, в силу приписів Земельного кодексу України, навіть у випадку задоволення позову, не зможе розпоряджатися такими землями. Представник третьої особи - ПАТ "Житичі" усно пояснив, що на момент прийняття Житомирською міською радою оскаржуваного рішення, на земельній ділянці за адресою м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 перебувало лише два об`єкти державної власності, а більше 20 об`єктів нерухомого майна перебували у приватній власності, земля під якими, в силу Земельного кодексу, належала останнім також на праві приватної власності, тому положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" до даних правовідносин застосуванню не підлягають. Наголосив, що держава мала право і можливість виділити і зареєструвати за собою право власності на земельні ділянки, на яких знаходились об`єкти нерухомого майна, які перебували у державній власності, однак, таким правом не скористалася.

Ухвалою від 08.12.2022, враховуючи клопотання представника відповідача, яке надійшло на електронну адресу суду 08.12.2022, враховуючи думку учасників справи, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 26.12.2022, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України від 17.07.1997.

Представники позивача1 та третіх осіб на стороні позивача в судові засідання 08.12.2022 та 26.12.2022 не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, що вбачається з поштових повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 17, 18, 33-35, т.4).

Згідно клопотання від 23.12.2022, представник третьої особи ( ПАТ "Житичі") просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у судове засідання. Представник відповідача в судове засідання 26.12.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Прокурор позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача2 у вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

Суд враховує, що відповідно до з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За приписами ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Оскільки поштова кореспонденція неодноразово направлялась учасникам справи на їх юридичну та електронну адреси, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів. Крім того, суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ. Також суд враховує, що саме сторони наділені правами отримувати вчасно адресовану їм поштову кореспонденцію та несуть відповідні ризики неналежної реалізації цього права.

Враховуючи наведене, а також те, що представники позивача1, відповідача та третіх осіб були обізнані про розгляд справи, явка останніх в судове засідання обов`язковою не визнавалася, при цьому останні не були позбавлені права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, враховуючи наявні у справі матеріали, тривалий час розгляду справи, суд не встановив перешкод для вирішення спору у даному судовому засіданні за відсутності представників позивача1, відповідача та третіх осіб.

Справа розглядається з урахуванням положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та представника позивача2, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення Житомирської міської ради № 1987 від 02.09.2020 (а.с. 30-31, т.1), враховуючи систематичну несплату земельного податку відкритим акціонерним товариством "Житомирський завод хімічного волокна" за користуванням земельною ділянкою за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир, що підтверджується листом ГУ ДПС у Житомирській області від 27.08.2020 №70883/5/06-30-51-04, відповідно до п. "а" ст. 12, п. "д" ст. 141, ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 270 Податкового кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішено:

1) припинити відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" право постійного користування земельною ділянкою за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир, відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, який виданий 05.01.1996 № ІІ-ЖТ 002516 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 360;

2) визнати такими, що втратили свою чинність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради Народних депутатів від 23.11.1995 №606, рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10.10.1997 №542, Державний акт на право постійного користування землею який виданий 05.01.1996 № ІІ-ЖТ 002516.

Як зазначає прокурор, Житомирська окружна прокуратура виявила, що внаслідок прийняття цього рішення Житомирська міська рада протиправно розпорядилася землями державної форми власності, що порушує інтереси держави у сфері земельних відносин.

Вказує, що Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ЖТ 002516 підтверджувалося право постійного користування ВАТ "ЖЗХВ" земельною ділянкою площею 43,8712 га кадастровий номер :07:005:0025.

Зазначене рішення Житомирської міської ради прокурор вважає незаконним та просить скасувати, оскільки, на його думку, останнє прийнято з порушенням ст.6 ЗУ Про розмежування земель державної та комунальної власності від 05.02.2004 (N 1457-IV), п.3,4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - ЗУ № 5245-VI) та приписів Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор пояснив що земельна ділянка площею 43,8712 га, на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 05.01.1996 № ІІ-ЖТ, перебувала у постійному користуванні державного підприємства - ВАТ "ЖЗХВ", засновником якого та власником корпоративних прав і статутного капіталу є держава в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, тому в силу вимог ст. 6 ЗУ Про розмежування земель державної та комунальної власності, п.3,4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", ч.2 ст. 117 ЗК України, зазначена земельна ділянка не може бути передана до комунальної власності. Також прокурор у позові вказує, що на цій земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності, а саме - сховище №20244, сховище №20250, сховище №20228, які перебувають на балансі ВАТ "ЖЗХВ". За вказаного, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка належить до державної власності в силу вимог закону та не може бути передана до комунальної власності, оскільки була передана у постійне користування державному підприємству і на ній розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності.

При цьому зазначив, що реєстрацію права комунальної власності на дану земельну ділянку здійснено на підставі листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради та інформації із ДЗК, проте, документи надані міською радою не є правовстановлюючими та в силу ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не є такими, на підставі яких може бути зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зсилаючись на ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також на правові позиції, викладені у постановах ВП Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 04.09.2018 у справі №915/127/18, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (14-208цс18), прокурор вважає, що оскільки Житомирська міська рада в порушення порядку та вимог вищевказаного закону безпідставно набула повноваження власника на спірні землі державної власності, тому згідно з ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України та ч. 4, 5, 8 ст. 122 Земельного кодексу України, наявні усі правові підстави для витребування із володіння Житомирської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної адміністрації земельної ділянки кадастровий номер :07:005:0025.

Підсумовуючи викладене, прокурор стверджує, що Житомирська міська рада при прийнятті рішення №1987 від 02.09.2020, вийшла за межі своєї компетенції та всупереч закону розпорядилася земельною ділянкою державної власності, право на розпорядження якою належить Житомирській ОДА.

Крім того, наголошує, що Житомирська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення допустила ряд інших порушень вимог закону. Зокрема, зсилаючись на ст. 92, 116, 125 ЗК України та Рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005, прокурор вказав, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. При цьому, згідно приписів ст. 125, 141, 152 ЗК України, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, а дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Наводячи норми ч.2 ст. 20 ГПК України, ч.1,2,10 ст. 149 ЗК України та зсилаючись на позиції ВС від 30.09.2020 у справі №6/88-Б-05, прокурор стверджує, що згоди на вилучення спірної земельної ділянки із постійного користування Фонд державного майна України та ВАТ "ЖЗХВ" не надавали та заперечували проти цього, тому припинення права постійного користування нею мало здійснюватися у судовому порядку.

Крім того, вказуючи на правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), прокурор зазначив, що п.2 оспорюваного рішення також прийнято з грубим порушенням вимог закону та власної компетенції, зважаючи і на те, що Житомирська міська рада вказаним пунктом рішення визнала такими, що втратили чинність ненормативні правові акти одноразового застосування, що вичерпують свою дію їх виконанням; даними рішеннями надано право на використання земельних ділянок ряду іншим підприємствам та організаціям, проте будь-які обґрунтування чи підстави на визнання нечинними даних рішень в цій частині відсутні.

Представник позивача1 (Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області) в судових засіданнях в усному порядку надавав пояснення щодо змін площі земельної ділянки, яка перебувала у користування ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна".

Представник позивача2 (Житомирська обласна державна адміністрація) у вирішенні спору покладалася на думку суду. В судових засіданнях пояснювала, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, оскільки на ній знаходяться, об`єкти нерухомості, які перебувають у приватній та комунальній власності, тому Житомирська ОДА, в силу приписів Земельного Кодексу України, навіть у випадку задоволення позову, не зможе розпоряджатися такими землями.

Відповідач (Житомирська міська рада) у відзиві на позовну заяву (а.с. 181-186, т.1) просив у задоволенні позову відмовити. Вважає, що у прокурора були відсутні підстави для звернення з даним позовом до суду в особі позивачів, оскільки листи останніх не є доказами неналежного здійснення позивачами своїх повноважень щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах, а посилання прокурора на порушення Житомирською міською радою певних норм чинного законодавства самі по собі не можуть бути доказом порушення інтересів держави та підставою для представництва. Пояснила, що після видачі ВАТ "ЖЗХВ" Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, останній було присвоєно кадастровий номер :07:005:0025 на частину площі земельної ділянки розміром 43,8712 га, що фактично призвело до незаконного одноосібного розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності за адресою вул. Промислова, 1/154 в м. Житомирі. Зазначила, що підставою для винесення оскаржуваного рішення стала заборгованість ВАТ "ЖЗХВ" по земельному податку станом на 25.08.2020 у розмірі 8644172,27 грн, унаслідок існування якої Житомирська міська територіальна громада недоотримала значну суму коштів. Тому згідно приписів ст. 140-149 ЗК України, було прийнято рішення про припинення ВАТ "ЖЗХВ" права користування земельною ділянкою на підставі п.д ч.1 ст. 141 ЗК України та ст. 270 ПК України. Зсилаючись на ст. 84, 167 ЦК України та положення статуту ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" вважає, що останнє не може бути віднесено до юридичних осіб публічного права, а спірна земельна ділянка не може перебувати у державній власності, оскільки остання була надана саме ВАТ як особі приватного права, що спростовує твердження прокурора про те, що Житомирська міська рада не мала права розпоряджатися земельною ділянкою по вул. Промисловій 1/154.

У відповіді на відзив (а.с. 27-36, т.2) Житомирська обласна прокуратура доводи відповідача заперечила, наголосивши, що підставою звернення до суду в інтересах держави в особі позивачів стало невжиття останніми жодних заходів протягом розумного строку, після того як їм стало відомо про можливе порушення інтересів держави. При цьому, порушення інтересів держави полягає у порушенні права державної власності на землю та незаконному позбавленні державного підприємства права постійного користування землею, що може призвести до зменшення інвестиційної привабливості останнього та суттєвого зменшити його вартість при здійсненні приватизації, спричинивши ненадходження до бюджету України значних коштів. Вважає, що оскільки ВАТ "ЖЗХВ" згоди на вилучення земельної ділянки із постійного користування не надавав, припинення права користування земельною ділянкою у даному випадку, має проводиться в судовому порядку. Зсилаючись на приписи ч. 2 ст. 81 ЦК України, згідно з якою юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, вважає, що оскільки ВАТ "ЖЗХВ" створено на підставі розпорядчого акту РВ ФДМУ по Житомирській області, то останнє є юридичною особою публічного права. Наголосив на тому, що відповідач не спростував перебування на спірній земельній ділянці нерухомого майна державної власності, а саме - сховище №20244, сховище №20250, сховище №20228.

Відкрите акціонерне товариство "Житомирський завод хімічного волокна" (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) позицію з приводу заявлених позовних вимог суду не надало.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) у письмових поясненнях від 06.05.2021 (а.с. 196-197, т.1) вказало, що оскаржуване рішення Житомирської міської ради прийнято всупереч ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна", оскільки згоди на вилучення із постійного користування та передачі спірної земельної ділянки до комунальної власності ФДМУ не надавало, про що було повідомлено раду листом від 04.09.2020. Зсилаючись на ст. 92, 116, 141, 144 Земельного кодексу України, вважає, що рішення про припинення права постійного користування земельної ділянки прийнято Житомирською міською радою у спосіб, який не передбачений Конституцією та Законами України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (Приватне акціонерне товариство "Житичі") в судових засіданнях усно пояснював, що на момент прийняття Житомирською міською радою оскаржуваного рішення, на земельній ділянці за адресою м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 перебувало лише два об`єкти державної власності, а більше 20 об`єктів нерухомого майна перебували у приватній власності, земля під якими, в силу Земельного кодексу, належала останнім також на праві приватної власності, тому положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" до даних правовідносин застосуванню не підлягають. Наголосив, що держава мала право і можливість виділити і зареєструвати за собою право власності на земельні ділянки, на яких знаходились об`єкти нерухомого майна, які перебували у державній власності, однак, таким правом не скористалася.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу та зважаючи на наведені прокурором підстави позову, господарський суд дійшов висновку про правомірність звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі визначених ним позивачів, при цьому суд встановив безпідставність позовних вимог.

Зважаючи на заперечення відповідача в частині звернення прокурора з даним позовом до суду суд враховує наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

За змістом ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Таким чином, передумовою звернення прокурора з позовом до суду є юридичний факт порушення законного інтересу держави або загрози порушення такого інтересу.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду в особі позивачів прокурор вказав, що у даному випадку захист інтересів держави в першу чергу має здійснюватися Житомирською ОДА, як суб`єктом, що здійснює від імені держави повноваження власника даних земель та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області як органом, що здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства.

Судом встановлено, що листами від 12.02.2021 №32-84-1279вих21 та №32-84-1277вих-21 Житомирська обласна прокуратура, в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.130-136, 149-151, т.1), повідомила ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та Житомирську ОДА про порушення вимог земельного законодавства при оформленні права комунальної власності Житомирською міською радою на спірну земельну ділянку, протиправне винесення нею рішення про припинення державному підприємству права постійного користування такими землями і необхідність захисту порушених інтересів держави в судовому порядку.

У відповіді від 02.03.2021 (а.с. 145-146, т.1) ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомив, що у планах роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, зазначена земельна ділянка відсутня, звернень щодо вказаної земельної ділянки від громадян і юридичних осіб не надходило, тому вживати заходи щодо здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, відсутня. Також повідомлено про неможливість звернення з відповідним позовом до суду у зв`язку з обмеженим фінансуванням і відсутністю коштів для сплати судового збору.

У листі від 04.03.2021 (а.с. 148, т.1) управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації повідомило, що Житомирською обласною адміністрацією буде перевірено факт протиправного розпорядження землями державної власності Житомирською міською радою та за результатами перевірки вчинено відповідні дії для вирішення ситуації. Однак, станом на час звернення прокурора до суду (29.03.2021) інформація про здійснення Житомирською обласною адміністрацією перевірки факту протиправного розпорядження землями державної власності відсутня, про що також не заперечувала представник Житомирської обласної державної адміністрації в судових засіданнях.

Оскільки позивачі заходів для усунення обставин, на які прокурор вказує як на виявлені порушення, з початку їх існування і до моменту звернення до суду не вжили, в розумний строк з позовами до суду не звернулись, про такий намір Житомирську обласну прокуратуру не повідомили, що вказує на їх бездіяльність, враховуючи зміст відповідей на звернення прокурора, суд вважає, що прокурор дотримався вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та обґрунтував підстави для представництва інтересів держави в суді в особі позивачів.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради №1987 від 02.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування земельною ділянкою", суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно зі ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, підставами для визнання незаконним акта органу місцевого самоврядування є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому обов`язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося учасниками справи, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів №606 від 23.11.1995 (а.с. 47-48, т.1) було вирішено: надати право постійного користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям в результаті інвентаризації земель та видати державні акти на право постійного користування землею, згідно з додатком №1; надати право тимчасового користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям в результаті інвентаризації земель та укласти договори з міськвиконкомом згідно з додатком №2.

Згідно додатку №1 до зазначеного рішення (Список підприємств, організацій, яким надано право постійного користування земельними ділянками), зокрема ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" надано земельну ділянку площею 63,6430 по вул. Промислова, 1/154 (а.с. 49-57, т.1).

На підставі вищевказаного рішення, ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" видано Державний акт № ІІ-ЖТ 002516 від 05.01.1996 на право постійного користування земельною ділянкою площею 63,6430 га по вул. Промисловій, 1/154 (а.с. 233-238, т.2).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10.10.1997 №542 (а.с. 53-55, т.1) вирішено, зокрема, надати: право постійного користування земельними ділянками товариствам, підприємству в результаті інвентаризації земель і видати державні акти на право постійного користування землею, згідно з додатком №1; право тимчасового користування земельними ділянками відкритому акціонерному товариству Житомирському заводу хімічного волокна, громадянину Зубчук Володимиру Миколайовичу в результаті інвентаризації земель та укласти договори з міськвиконкомом згідно з додатком №2...

Згідно додатку №1 до зазначеного рішення (Список товариств, підприємства, яким, в результаті інвентаризації земель надано право постійного користування земельними ділянками з видачею державних актів на право постійного користування землею, ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" надано, зокрема, земельну ділянку площею 1,8709 по вул. Київська, 106 (а.с. 56-57, т.1), що відображено також у Державному акті (а.с. 234, т.2) та враховано при внесенні змін до нього (а.с.235 (зворотній бік)).

В подальшому площа земельної ділянки, надана в постійне користування ВАТ "ЖЗХВ" змінювалась та станом на 2001 рік склала 63,8942 га, що вбачається із таблиці змін до Державного акту на право постійного користування (а.с. 235 (зворотній бік)).

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" площею 48,1443 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд іншої промисловості по вул. Промислова 1/154 в м. Житомир, виконаної на замовлення ВАТ "ЖЗХВ" на підставі договору №18-26-09-0559 від 18.04.2012, вбачається, що на вказану дату площа земельної ділянки по вул. Промислова 1/154 в м. Житомир - 48,1443 га (а.с. 239-308, т.2).

Суд встановив, що на час звернення прокурора до суду та на час розгляду справи, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа земельної ділянки з кадастровим номером :07:005:0025 - 43,8712 га (а.с. 118, т.2; а.с. 24-26, т.4).

Суд враховує, що згідно Статуту ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" (а.с. 302-305, т.2), останнє засноване відповідно до рішення засновника - регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирські області (наказ №094 ВАТ від 23.05.1995) шляхом перетворення державного підприємства "Житомирський державний завод хімічного волокна" у відкрите акціонерне Товариство відповідно до наказу Президента України від 26.11.1994 №699/94. Засновником Товариства є держава в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області. Згідно наявного у матеріалах справи листа від 30.11.2020, Фонд державного майна України повідомляв Житомирську обласну прокуратуру про те, що за даними Реєстру корпоративних прав держави, державна частка ВАТ "ЖЗХВ" становить 98,29% статутного капіталу Товариства, орган управління корпоративними правами - Фонд державного майна України (а.с. 105, т.1)

Суд встановив, що рішенням Житомирської міської ради № 1987 від 02.09.2020 (а.с. 30-31, т.1) відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" було припинено право постійного користування земельною ділянкою за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир, відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, який виданий 05.01.1996 № ІІ-ЖТ 002516. Також вказаним рішенням визнано такими, що втратили свою чинність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради Народних депутатів від 23.11.1995 №606, рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10.10.1997 №542 та зазначений Державний акт на право постійного користування землею. Підставою прийняття цього рішення зазначено систематичну несплату земельного податку ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" за користування земельною ділянкою.

Враховуючи, що вищевказане рішення Житомирської міської ради прокурор вважає незаконним та просить скасувати, стверджуючи, що останнє прийнято з порушенням ст. 6 ЗУ Про розмежування земель державної та комунальної власності, п.3,4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", ч.2 ст. 117 ЗК України, суд враховує таке.

Відповідно до ст.6 ЗУ Про розмежування земель державної та комунальної власності від 05.02.2004 (втратив чинність на підставі Закону N 5245-VI від 06.09.2012), при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09. 2012 № 5245-VI (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення), від дня набрання чинності цим Законом, землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

За п. 4 розділу ІІ (Прикінцеві та перехідні положення) цього закону, у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом російської федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими (п. 7 розділу ІІ ЗУ № 5245-VI).

Згідно з п. 1,2 розділу ІІ ЗУ № 5245-VI, останній набирає чинності з 1 січня 2013 року; визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про розмежування земель державної та комунальної власності".

Згідно з ч. 2 ст. 117 ЗК України (в редакції Закону N 5245-VI від 06.09.2012), до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків п е р е д а ч і таких об`єктів у комунальну власність.

З вищенаведених приписів вбачається, що останні застосовуються за у м о в, я к щ о на земельних ділянках р о з т а ш о в а н і будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності т а /або земельні ділянки п е р е б у в а ю т ь у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій. Виключення становлять випадки п е р е д а ч і таких об`єктів у комунальну власність.

Натомість, суд встановив, що згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виконаного на замовлення ФОП Лук`янчук Зінаїди Миколаївни за договором №12/1 від 15.02.2018 (а.с. 187-236, т.3), із переданої згідно Державного акту на право постійного користування землею земельної ділянки, 0,7900га було передано в оренду ФОП Лук`янчук З.М. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, право власності на які було зареєстровано за останнім в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.06.2017.

Згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виконаного на замовлення ТОВ Іріда і К за договором №55 від 30.11.2018 (а.с. 1-106, т.3), із переданої згідно Державного акту на право постійного користування землею земельної ділянки, 0,9800га було передано в оренду ТОВ Іріда і К для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, право власності на які було зареєстровано за останнім в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.03.2018. Зокрема, у примітці довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016 (а.с.29 т.2) зазначено, що право користування земельною ділянкою посвідчено державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ЖТ 002516 від 05.01.1996, зареєстрованим за №360, користувач - ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна".

Також судом встановлено, що на земельній ділянці за адресою м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 знаходиться нерухоме майно, набуте у приватну власність 30.05.2003, 30.06.2011, 02.12.2013, 09.07.2012, 26.12.2014, 28.09.2015, земельні ділянки для обслуговування якого в період 2017 - 2021 років надані Житомирською міською радою в оренду чи продані ТОВ "ФІРМА ЕСТРЕЛЛА", ПП "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "ПЛАСТ-СЕРВІС", ІП "Євроголд Індестріз ЛТД", ТОВ "Жерок-Альфа", ТОВ "ДІПІ Менеджмент", ПП "Альфа-М", ТОВ "Системтрейд", ФОП Войтко О.Г., що підтверджується відповідними рішеннями Житомирської міської ради, договорами купівлі-продажу та договорами оренди землі (а.с. 155-231, т.2).

При цьому суд встановив, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:005:0025 за адресою м. Житомир, вул. Промислова, 1/154, перебували об`єкти нерухомого майна, які знаходилися у приватній власності. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будівля пральні, загальною площею 395,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, буд. 1/154, 09.07.2020 зареєстрована на праві власності за ПАТ "Житичі" (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с. 82, 122, т. 1)).

Також матеріали справи містять технічні паспорти на захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони), виготовлені 12.12.2011, свідоцтва про право власності від 10.04.2012, Витяги про державну реєстрацію прав та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких приміщення захисної споруди цивільного захисту №20228, 20250 та 2024, що знаходяться за адресою м. Житомир, вул. Промислова, буд. 1/154, станом на 26.04.2012 були зареєстровані на праві власності за Державою Україна в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Житомирській області (а.с. 60-103, т.1; 51-56, т.2).

Тобто, вказаним підтверджується, що на земельній ділянці, переданій ВАТ ЖЗХВ згідно Державного акта на право постійного користування землею, який виданий 05.01.1996 № ІІ-ЖТ 002516, починаючи з 30.05.2003 (а.с.165-179. Т.2) знаходилося нерухоме майно, набуте у приватну власність.

При цьому на момент прийняття Житомирською міською радою рішення №1987 від 09.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування, на спірній земельній ділянці (кадастровий номер :07:005:0025, площею - 43,8712 га) були розташовані об`єкти нерухомого майна, зареєстровані на праві приватної (власник ТОВ Житичі) та державної (приміщення захисної споруди цивільного захисту №20228, 20250, 2024) власності.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення №1987 від 09.09.2020 Житомирською міською радою не порушено приписів п.3,4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", ч.2 ст. 117 Земельного кодексу України.

Водночас суд встановив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.67-70, т.2), приміщення захисної споруди цивільного захисту №20228, 20250 та 2024, що знаходяться за адресою м. Житомир, вул. Промислова, буд. 1/154, 20.09.21 були з а р е є с т р о в а н і, як к о м у н а л ь н а власність за Житомирською міською радою. Також матеріали справи містять акти приймання - передачі вказаних споруд з державної у комунальну власність (а.с. 46-49, т.2). Тобто, об`єкти нерухомого майна державної власності на спірній ділянці на час вирішення спору відсутні.

Крім вищевказаного, судом враховано, що згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Згідно зі ст.2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, суд встановив, що державну реєстрацію права державної власності на земельну ділянку, передану за Державним актом на право постійного користування землею, на підставі ЗУ № 5245-VI здійснено не було. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.118-123, т.2), 15.09.2020 щодо земельної ділянки площею 43,8712 га кадастровий номер :07:005:0025 було зареєстровано право власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади, форма власності - комунальна, а також - право постійного користування земельною ділянкою площею 43,8712 га кадастровий номер :07:005:0025 на підставі Державного акту на право постійного користування землею за ВАТ Житомирський завод хімічного волокна. 16.09.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення зазначеного права постійного користування земельною ділянкою площею.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин належить а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що Житомирська міська рада при прийнятті рішення №1987 від 02.09.2020 діяла в межах свої повноважень, з дотриманням приписів п.3,4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та ч.2 ст. 117 Земельного кодексу України.

Оскільки прокурор при обґрунтуванні позовних вимог, вказуючи на ч.1,2,10 ст. 149 ЗК України та зсилаючись на позиції ВС від 30.09.2020 у справі №6/88-Б-05, стверджував, що припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою мало здійснюватися у судовому порядку, так як згоди на її вилучення із постійного користування Фонд державного майна України та ВАТ "ЖЗХВ" не надавали та заперечували проти цього, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року).

Разом з тим, відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ГПК України, систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 наголосила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК України.

Судом встановлено та не спростовано прокурором та ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" що згідно Довідки Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.08.2020 станом на 25.08.2020 за ВАТ "ЖЗХВ" рахувалася заборгованість по земельному податку в розмірі 8644172,27 грн. Остання сплата податкових зобов`язань з плати за землю по м. Житомиру була 05.01.2012 в сумі 7000,00 грн (а.с .188, т.1).

Також суд встановив, що 07.11.2017 Житомирська міська рада направляла лист № 928/12 на адресу ВАТ Житомирський завод хімічного волокна про необхідність погашення заборгованості зі сплати земельного податку та повідомлено останнє, що у випадку несплати заборгованості міськрадою буде вирішуватись питання стосовно припинення права постійного користування на земельну ділянку (а.с. 193, т.2).

28.08.2020 Житомирська міськрада повторно звернулася до ВАТ Житомирський завод хімічного волокна з листом № 12/4021, в якому зазначено про наявність заборгованості зі сплати земельного податку та повідомлено, що міською радою буде розглянуто питання щодо припинення права ВАТ Житомирський завод хімічного волокна користуватися земельною ділянкою відповідно до державного акта на право постійного користування землею, який виданий 05.01.1996 (а.с. 187, т.2).

Крім того, листами від 06.10.2020 та від 19.10.2020 Виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив Фонд державного майна України про те, що ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" систематично з 2012 року не сплачує земельний податок за користування земельними ділянками, які зазначені у Державному акті на право постійного користування землею", тому відповідно до п. "а" ст. 12, п. "д" ст. 141, 206 ЗК України, ст. 270 ПК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" Житомирською міською радою було прийнято рішення №1987 від 12.09.2020 щодо припинення права користування земельними ділянками ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" згідно вказаного Державного акту (а.с. 117, 118 т.1).

Таким чином, враховуючи систематичну несплати земельного податку постійним користувачем - ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" Житомирська міська рада була повноважна прийняти рішення про припинення права постійного користування відносно спірної земельної ділянки.

Водночас суд враховує, що зазначені обставини були предметом дослідження у справі №906/109/21, за позовом Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» до Житомирської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду державного майна України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Житичі» про визнання недійсним рішення Житомирської міськради сьомого скликання позачергової 71 сесії від 02.09.2020 № 1987 «Про припинення відкритому акціонерному товариству «Житомирський завод хімічного волокна» права постійного користування земельною ділянкою»; визнання недійсним рішення Житомирської міськради сьомого скликання позачергової 71 сесії від 02.09.2020 № 1988 «Про надання юридичній особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.12.2021 у справі №906/109/2 наведено позицію ВС про те, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду у справі №6/88-Б-05 від 30.09.2020 стосується правовідносин, які не є подібними.

Так, ВС зазначив, що предметом розгляду у справі № 906/109/21, зокрема, є визнання недійсним рішення № 1987, яким Житомирської міськрадою припинено ВАТ Житомирський завод хімічного волокна право постійного користування земельною ділянкою. Підставою для прийняття цього рішення стала систематична несплата позивачем земельного податку. Відмовляючи в задоволенні позову, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням системного аналізу змісту статей 141, 143 Земельного кодексу України дійшла висновку про те, що за наявності підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування. Разом з тим предметом позову у справі № 6/88-Б-05 є вимога Відкритого акціонерного товариства Трест Генічеськагробуд, яке перебуває в процедурі банкрутства, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою комунальної власності та визнання таким, що втратив чинність, державного акта на право постійного користування землею.

У постанові від 30.09.2020 у справі № 6/88-Б-05 Верховний Суд зазначив, що за наявності правових підстав для припинення права постійного користування земельною ділянкою та за відсутності на це згоди землекористувача, припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється в судовому порядку.

Разом з тим у справі № 6/88-Б-05 встановлено інші обставини, які передували прийняттю рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою, а саме, землекористувача було визнано банкрутом, що в силу приписів статті 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом виключає можливість нарахування та сплати ним податків та зборів (обов`язкових платежів), в тому числі земельного податку, і це, за висновком Верховного Суду, виключає можливість припинення права постійного користування землею у зв`язку з систематичною несплатою земельного податку або орендної плати в порядку пункту д частини першої статті 141 Земельного кодексу України.

Саме в контексті недоведеності наявності виключних випадків, за яких можливе припинення права постійного користування землею компетентним органом в порядку статті 141 Земельного кодексу України, Верховним Судом зроблено посилання на статтю 149 Земельного кодексу України та зазначено про неможливість вирішення відповідного питання в позасудовому порядку.

За таких обставин постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 6/88-Б-05, на висновки щодо застосування норм права в якій посилається прокурор, була прийнята за інших, ніж у даній справі встановлених судом обставин, та на підставі інших, поданих сторонами та оцінених судом доказів.

Враховуючи вищевказане, а також встановлені у справі № 906/339/21 обставини та наявні у ній докази, суд дійшов висновку, що справа № 6/88-Б-05 і справа, що розглядається, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність спірних правовідносин у них.

Щодо тверджень Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про те, що оскаржуване рішення Житомирської міської ради прийнято всупереч ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна", оскільки згоди на вилучення із постійного користування та передачі спірної земельної ділянки до комунальної власності ФДМУ не надавало, суд враховує, що зазначені обставини також досліджувалися у справі №906/109/21.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.12.2021 у справі №906/109/21 наведено позицію ВС про те, що вказаною нормою (ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна") встановлена заборона на вчинення визначених законом дій/прийняття рішень без згоди органів приватизації саме державним або комунальним підприємством, товариством, їх уповноваженим органам управління.

Разом з тим рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою прийнято не ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна, щодо якого прийнято рішення про приватизацію, а Житомирською міською радою, тому зазначені твердження не впливають на оцінку доказів у даній справі та результат її розгляду.

Оскільки, обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор також вказував, що документи, на підставі яких здійснено реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не є такими, на підставі яких може бути зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд враховує, що наведені прокурором доводи в цій частині, враховуючи встановлені судом обставини та виходячи з предмета позову, не впливають на результат вирішення спору.

Позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного рішення в частині його пункту 2, зважаючи на те, що суд не встановив порушення прав позивачів рішеннями згідно його пункту 1, суд також вважає безпідставними. До того ж даний пункт рішення стосується, у тому числі, ряду інших підприємств та організацій, а також фізичної особи, які не є учасниками даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Житомирська міська рада при прийнятті рішення №1987 від 02.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування земельною ділянкою, діяла в межах свої повноважень, з дотриманням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та Земельного кодексу України.

Оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не порушено вимоги чинного законодавства, а відповідно і не порушено прав та інтересів визначених прокурором позивачів, тому у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради №1987 від 02.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування земельною ділянкою", суд відмовляє.

Що стосується вимоги прокурора витребувати із володіння Житомирської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної адміністрації земельної ділянки кадастровий номер :07:005:0025, з посиланням на ч. 1 ст. 387 ЦК України, суд враховує таке.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість прийняття Житомирською міською радою рішення №1987 від 02.09.2020 "Про припинення відкритому акціонерному товариству "Житомирський завод хімічного волокна" права постійного користування земельною ділянкою, відсутні підстави і для витребування із володіння Житомирської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної адміністрації земельної ділянки кадастровий номер :07:005:0025 на підставі ч. 1 ст. 387 ЦК України, тому у задоволенні позову в цій частині суд також відмовляє.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.03.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2-4 - сторонам (рек.);

5 - прокуратурі Жит. окр.(рек.);

6 -8 - третім особам (рек.):

- РВ Фонду державного майна України по Жит. обл. - рек.;

- ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" - рек.;

- ПрАТ "Житичі" - рек.