ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2022 р. Справа №914/3550/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін від:

позивача: Шумейко І.П. (адвокат, в режимі відеоконференції).

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» б/н і дати ( вх.ЗАГС №01- 05/1757/22 від 20.07.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2022 (повний текст 27.06.2022, суддя Галамай О.З.)

у справі № 914/3550/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗДР», м.Запоріжжя

до відповідача: Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті», м.Львів

про стягнення 1 179 214, 84 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В листопаді 2021 року ТОВ ЗДР звернулось із позовом до АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» про стягнення заборгованості в сумі 1 179 214, 84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем укладеного між сторонами договору субпідряду в частині оплати за поставлений товар на суму 1 118 041,50 грн. Разом з тим, за прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував 41 356, 15 грн інфляційних втрат та 19 817, 19 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.06.2022 позов задоволено. Стягнуто з АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» 1 179 214, 84 грн заборгованості, з яких: 1 118 041, 50 грн основної заборгованості, 19 817, 19 грн 3% річних, 41 356, 15 грн інфляційних втрат та 17 688, 22 грн судового збору.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідач не погодився із прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення 19 817, 19 грн 3% річних, 41 356, 15 грн інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає наступні обставини:

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми ст.530 ЦК України та не повинні застосовуватись норми ст.692 ЦК України;

- відсутність у підписаних сторонами специфікаціях строку оплати товару є підставою для застосування ч.2 ст.530 ЦК України;

- вимога позивача від 04.11.2021 із зазначенням 7-ми денного строку на виконання зобов`язання надіслана на адресу відповідача 08.11.2021 та вручена 19.11.2021, а тому на момент звернення позивача з позовом у даній справі (19.11.2021) відсутній предмет спору;

- попри те, що укладений між сторонами договір підряду містить окремі елементи договорів іншого виду, в тому числі договору купівлі-продажу, такий договір є саме договором підряду, а тому до нього не можуть застосовуватись норми ст.692 ЦК України щодо оплати товару.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Заперечуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що укладений між сторонами договір, серед іншого містить умови про поставку металоконструкцій, окремо встановлено вартість цін на продукцію та передбачено їх приймання-передачу, а також оплату. Вважає, що укладений між сторонами договір містить елементи договору підряду та елементи договору поставки, а відтак є змішаним договором. Крім того, на підтвердження факту виникнення між сторонами в рамках укладеного договору відносин поставки, покликається на видаткові накладні, специфікації та товарно-транспортні накладні, підписання яких є характерним для договорів поставки. Стверджує, що сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків відповідно до якого відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем ще в серпні 2021 року, а тому вважає, що строк оплати отриманого товару настав до моменту отримання вимоги від позивача.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами заявлено не було.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, яких є достатньо для прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Представник позивача взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надав пояснення по суті заперечень на апеляційну скаргу та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка судом.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 01.12.2020 АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» (підрядник) та ТОВ ЗДР(субпідрядник) укладено договір субпідряду №ЗП-112/1-01/12/20 про виконання робіт на проекті Будівництво автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжі (автомобільна дорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук) Маріуполь Під`їзд до о. Хортиця (автотранспортна магістраль через р. Дніпро в м. Запоріжжя) (І черга будівництва).

Предметом договору визначено підготовку робочих креслень металоконструкцій стадії КМД, закупівля сировини, виробництво і виготовлення металоконструкцій, поставка металоконструкцій для елементів прогонових будов мостів.

Відповідно до п. 2.1 договору субпідрядник, взявши до уваги і до розгляду дані по Проекту КМ і будівельний майданчик, виконавши усі необхідні економічні оцінки, приймає на себе всі зобов`язання і ризики по завершенню виконання робіт, всіх поставок, послуг і робіт, забезпечуючи їх готовність для подальшого використання на Будівельному майданчику.

Пунктом 2.10. договору передбачено, що субпідрядник зобов`язаний виконати усі роботи в терміни, узгоджені сторонами в специфікаціях, і за ціну договору субпідряду, визначену сторонами в статті 5 договору субпідряду «Ціна договору субпідряду» за якістю повністю відповідаючи чинному законодавству України, сандартам, договору субпідряду, робочій документації.

Згідно з п. 5.1. договору підсумкова загальна ціна договору субпідряду підлягає коригуванню з урахуванням фактично поставлених сталевих елементів і виконаних робіт; під ціною робіт мається на увазі, зокрема вартість сталевих елементів.

Відповідно до п. 6.1.3 договору всі платежі за цим договором здійснюються підрядником в порядку і строки, встановлені відповідною специфікацією, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника, вказаний в реквізитах цього договору.

Відповідно до п.9.1. договору підрядник зобов`язується, зокрема прийняти і оплатити поставлені сталеві елементи.

Разом з тим, відповідно до п. 9.2 договору підрядник зобов`язаний здійснювати оплату виконаних робіт відповідно до специфікацій.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, а саме:

- за видатковою накладною № 23 від 17.04.2021 - клин ЛК-1 (4 шт) та метал для заповнення 30х550х550 б/п (2 шт) на загальну суму 31 671,54 грн;

- за видатковою накладною № 27 від 06.05.2021 - клин ЛК-1 (14 шт) та клин ЛК-2 (8 шт) на загальну суму 99 501,48 грн;

- за видатковою накладною № 29 від 06.05.2021 - метал для заповнення 30х550х550 б/п (10 шт) на загальну суму 79 672,80 грн;

- за видатковою накладною № 37 від 16.05.2021 - метал для заповнення 30х550х550 б/п (14 шт) на загальну суму 111 541,92 грн;

- за видатковою накладною № 33 від 20.05.2021 - клин ЛК-1 (14 шт) на загальну суму 107 558,28 грн;

- за видатковою накладною № 24 від 02.08.2021 - клин ЛК-1 (4 шт) та метал для заповнення 30х550х550 б/п (6 шт) на загальну суму 71 705,52 грн;

- за видатковою накладною № 40 від 09.08.2021 - клин ЛК-1 (24 шт) та клин ЛК-2 (24 шт) на загальну суму 190 946,16 грн;

- за видатковою накладною № 45 від 13.08.2021 пакети штовхаючого пристрою (2+2 шт), стопорний палець ПЛ-1 (4 шт) та упор УПШ-1 (2 шт) на загальну суму 425443,80 грн.

При цьому, на підтвердження поставки товару на загальну суму 1 118 041,50 грн до матеріалів справи додано також специфікації до видаткових накладних та товарно-транспортні накладні. Всі вказані документи містять підписи та печатки сторін договору.

Наявність заборгованості в розмірі вартості поставленого відповідач визнає, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 по серпень 2021, який підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

Наведені обставини вірно встановлені судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Враховуючи норми ст.269 ГПК України, а також вимоги апеляційної скарги, оскаржуване рішення переглядається апеляційним судом лише в частині стягнення 19 817, 19 грн 3% річних, 41 356, 15 грн інфляційних втрат та відповідно розподілу 17 688, 22 грн судового збору.

Враховуючи норми ст.269 ГПК України, а також вимоги апеляційної скарги, оскаржуване рішення переглядається апеляційним судом лише в частині стягнення 19 817, 19 грн 3% річних, 41 356, 15 грн інфляційних втрат та відповідно розподілу 17 688, 22 грн судового збору.

Апелянт обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в зазначеній частині при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки, навіть попри те, що укладений між сторонами договір підряду містить окремі елементи договорів іншого виду, в тому числі договору купівлі-продажу (поставки), такий договір є саме договором підряду, а тому до нього не можуть застосовуватись норми ст.692 ЦК України щодо оплати товару.

Проте, судова колегія з такими доводами скаржника не погоджується та вважає їх помилковими враховуючи наступне.

Відповідно до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно із ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, нормами ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З`ясуванням документальних доказів у справі встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язки субпідрядника виконати передбачені роботи, а також здійснити поставку металевих елементів підряднику. При цьому, також передбачено окремо обов`язок підрядника прийняти і оплатити вартість поставлених металевих елементів субпідрядником та обов`язок прийняти і оплатити виконані субпідрядником роботи.

Більше того, в поданій апеляційній скарзі скаржник не заперечує, що укладений між сторонами договір містить елементи, зокрема договору купівлі-продажу (поставки).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір укладений між сторонами є змішаний та містить елементи договору поставки та підряду, оскільки передбачає умови, зокрема про поставку металоконструкцій субпідрядником та обов`язок підрядника прийняти та оплатити сталеві елементи окремо від прийняття і оплати виконаних робіт.

При цьому, суд першої інстанції вірно та обгрунтовано зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані, зокрема підписаними сторонами видатковими накладними, специфікаціями до видаткових накладних та товарно-транспортними накладними, складання яких є характерним для виконання договорів поставки.

Так, частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, враховуючи умови укладеного договору та відсутність строку оплати отриманого товару відповідачем у підписаних специфікаціях та видаткових накладних, а також виходячи із змісту ч.2 ст.530, ч.1 ст.692 ЦК України обов`язок щодо оплати вартості отриманого товару виник у відповідача саме з моменту прийняття товару і підписання відповідних документів.

Покликання скаржника на те, що вимога позивача про виконання зобов`язання з оплати товару отримана ним лише 19.11.2021, а відтак у нього не виникло обов`язку що її виконання на момент подання позову (19.11.2021), колегія суддів відхиляє відповідно до ст.269 ГПК України, оскільки апелянт не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної заборгованості. Скаржником не заперечується факт отримання товару поставленого та його вартість, останній визнає наявність заборгованості перед позивачем за вказаний товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних в розмірі 19871,19 грн та інфляційних втрат в розмірі 41356,15 грн встановлено, що такі нараховані вірно та обґрунтовано задоволені судом першої інстанції. При цьому, враховуючи норми ст.129 ГПК України, обґрунтовано стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 17 688, 22 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2022 у справі №914/3550/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Сенаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2022 у справі №914/3550/21 без змін.

2.Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 21.12.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК