ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/568/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засіданні Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс", вул. Євшана, 9, кв. 403, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України", м. Калуш-11, А-8, Івано-Франківська область, 77311

про стягнення неустойки за період з 16.03.2021 по 31.07.2022 в сумі 990000 грн,

за участі:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сорохтей Вячеслав Михайлович

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України" про стягнення неустойки за період з 16.03.2021 по 31.07.2022 в сумі 990000 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; встановлено відповідні строки для подачі сторонами відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив; запропоновано сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень.

Разом з позовною заявою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" подало до суду клопотання про об`єднання позовів в одне провадження вих.№02/21/07/22 від 21.07.2022 (вх.№9422/22 від 27.07.2022).

Ухвалою суду від 02.08.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" про об`єднання позовів вих.№ 02/21/07/22 від 21.07.2022 (вх.№9422/22 від 27.07.2022).

18.08.2022 від Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної Академії Наук України" до суду надійшов відзив на позовну заяву вих.№ 346 від 12.08.2022 (вх.№ 10734/22).

25.08.2022 від Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної Академії Наук України" до суду надійшло повідомлення по справі вих.№ 360 від 22.06.2022 (вх.№11096/22).

29.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" до суду надійшла відповідь на відзив вих.№ 01/23/08/22 від 23.08.2022 (вх.№11297/22).

В судовому засіданні 01.09.2022 Державне підприємство "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної Академії Наук України" надало суду заперечення на відповідь позивача на відзив вих.№367 від 30.08.2022 (вх.№11497/22).

В судовому засіданні 22.09.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

27.10.2022 в судовому засіданні Державним підприємством "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної Академії Наук України" подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№14562/22).

27.12.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника вих.№ 01/27/12/22 від 27.12.2022 (вх.№17874/22).

В судовому засіданні 28.12.2022 розгляд справи по суті завершено, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дія договору оренди обладнання №01/19/01/21 від 19.01.2021 була достроково припинена 15.03.2021, тому 16.03.2021 відповідач зобов`язаний був повернути відповідачу орендоване обладнання. Так, в п.п. 13.1.5, 13.1 ст.13 договору оренди обладнання обумовлено, що договірні сторони погодились, що дія даного договору достроково розривається у наступних випадках, зокрема коли орендар не погоджується на зміну розміру орендної плати". У відповідності до вимог п.13.2 ст.13 вказаного вище договору оренди, якщо орендар не виправить порушення або/та підстави дострокового розірвання дії даного договору (вказані в підпунктах 13.1.1. - 13.1.5) в трьох денний строк із моменту отримання письмового повідомлення орендодавця, то дія даного договору вважається достроково розірвана на наступний день після закінчення трьох денного строку. Позивач листом №01/16/03/21 від 16.03.2021 повідомив Державне підприємство про дострокове припинення дії договору оренди обладнання та про плани провести демонтаж обладнання 16.03.2021.

На підставі п.2 ст.785 ЦК України, за невиконання обов`язку щодо повернення речі, позивачем нараховано відповідачу неустойку за період з 16.03.2022 по 31.07.2022 у розмірі подвійної орендної плати в сумі 990000 грн.

Позиція відповідача.

Представник відповідача позовні вимоги заперечує з підстав, наведених у відзиві на позов, запереченнях. Зазначає про те, що в межах строків встановлених ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України відповідач листом № 171 від 30.03.2021 не погодився з висловленою пропозицією позивача та просив направити уповноваженого представника для підписання акту-звірки розрахунків по орендній платі та акту повернення майна з оренди. Однак своїми листами наданими суду від 16.03.2021 № 01/16/03/21 та 19.03.2021 №01/19/03/21, позивач повідомив підприємство про дострокове припинення дії договору оренди обладнання. 16.03.2021 Кушлик В. разом з групою осіб: Боровець В.Д. (адвокат), Присяжний С.В. (пов`язана особа), ФОП Король С.М. прибули на підприємство відповідача разом з нарядом поліції. З наданого позивачем суду договору оренди обладнання №1/01/12/17 від 27.12.2017 вбачається, що додаток 1 до вказаного договору та акт прийому-передачі підписано не позивачем, а власником та кінцевим бенефіціаром ТОВ Нітроген Енергія Присяжним С.В., який з вказаною вище групою осіб в порушення прав відповідача встановлених ч.3 ст. 118 ГК України за участю поліції здійснював спробу перешкоджанню законній господарській діяльності відповідача.

Листом № 277 від 19.05.2021 відповідач користаючись своїм правом наданим законодавцем в частині 2 статті 527 Цивільного кодексу України (кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги) запросив у позивача в тому числі доказів його права власності на майно (предмет оренди).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.202 відкрито провадження по справі №909/935/21 за позовом Державного підприємства Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України (ДП КДЕЗ ІХП НАН України) до Товариство з обмеженою відповідальністю ІВМ Техносервіс про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання ІВМ Техносервіс звільнити складське приміщення від майна (обладнання) переданого позивачем по даному спору в оренду відповідача по даному спору за договором оренди від 27.12.2017 № 1/12/17 та його наступника договором від 19.01.2021 № 01/19/01/21.

Обставини справи, дослідження доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

27.12.2017 між ТОВ "ІВМ-Техносервіс" (як орендодавцем) та Державним підприємством "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" (як орендарем) укладено договір оренди обладнання №1/12/17, згідно умов якого передбачалось передача обладнання (установка виробництва розчину соляної кислоти 10-14% ) відповідно до додатку №1 від 27.12.2017.

На виконання вказаного вище договору №1/12/17 від 27.12.2017, позивач передав відповідачу обладнання в оренду, що підтверджується актом прийому-передачі від 28.12.2017.

26.12.2020 дія договору від 27.12.2017 №1/12/17 була достроково припинена.

В подальшому, 19.01.2021 між сторонами укладено договір оренди обладнання №01/19/01/21.

Згідно п. 1.1. даного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, договірні сторони зазначають, що обладнання орендодавця, котре використовуватиме орендар по цьому договору, було передано орендарю ще на підставі договору оренди від 27.12.2017 №1/12/17 та акта прийому-передачі від 28.12.2017. Факт, передачі обладнання в оренду 28.12.2017 було також підтверджено (визнано) орендарем в акті звірки взаєморозрахунків від 10.12.2020.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що згідно із п. 13.2 договору оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17, дія цього договору була достроково розірвана 26.12.2020.

Згідно п. 1.4 договору, після розірвання 26.12.2020 дії договору оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17 орендоване обладнання від орендаря не було повернуте орендодавцю і з володіння (користування) орендаря не вибувало.

Відповідно до п. 1.5. договору, зважаючи на те, що договірні сторони уклали 19.01.2021 даний договір, то для цілей цього договору доказом знаходження на цей момент орендованого обладнання в орендодавця слугує акт прийому-передачі від 28.12.2017 до договору оренди обладнання №1/12/17 від 27.12.2017. Договірні сторони погоджуються, що з огляду на фактичне перебування орендованого обладнання в орендаря і після 26.12.2020, то із укладенням в січні 2021 року нового договору оренди не потрібно укладати новий акт прийому-передачі майна в оренду. Перелік обладнання, котре знаходиться в оренді орендаря, наведено в додатку №1 від 27.12.2017 до договору від 27.12.2017 №01/12/17, а тому договірні сторони не укладають нового переліку обладнання, котре перебуває в оренді орендаря.

Згідно п. 3.3. договору, сторони засвідчують, що даний договір, а також акт прийому-передачі від 28.12.2017 було підписано уповноваженими сторонами та при наявності у них достатніх та необхідних повноважень.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що строк оренди починається із моменту підписання даного договору і закінчується 31.12.2021.

Відповідно до пункту п. 5.1. договору, орендар зобов`язаний повернути обладнання орендодавцю в день закінчення строку оренди, передбаченого в п. 4.1 даного договору.

Згідно п. 5.2. договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю обладнання на наступний в день після дня дострокового розірвання дії даного договору у випадках, передбачених цим договором.

У пункті 6.2 договору сторони передбачили, що орендна плата сплачується за кожний місяць строку оренди залежно від виробництва продукту на обладнанні. У розрахунку орендна плата становить 150,00 (сто п`ятдесят) грн за 1 (одну) тону, виготовленого на обладнанні продукту, а саме: Орендна плата = 150,00 грн * кількість тон виготовленого продукту за календарний місяць. В останній день місяця орендар надає орендодавцю довідку про кількість виготовленого продукту.

Згідно п. 6.3. договору, у випадку, коли обчислений розмір орендної плати за календарний місяць у спосіб, передбачений в п. 6.2. даного договору становитиме менше 30000,00 (тридцять тисяч) грн, то орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю за такий календарний місяць орендну плату в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. У випадку, коли обчислений розмір орендної плати за календарний місяць у спосіб, передбачений в п. 6.2 даного договору становитиме більше 30000,00 (тридцять тисяч) грн, то орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю за такий календарний місяць орендну плату в розмірі, котра обчислена у спосіб, котрий визначений в п. 6.2. даного договору.

У відповідності до п.7.2. договору, орендодавець за цим договором має право: вимагати від орендаря своєчасно сплачувати орендну плату за договором; змінювати розмір орендної плати; в будь-який час перевірити умови користування орендованим обладнанням та його зберігання орендарем; вимагати від орендаря відшкодування збитків, завданих невиконанням умов договору.

Згідно п. 8.1.4. договору, орендар за цим договором зобов`язаний нести витрати по монтуванню, обслуговуванню орендованого обладнання та його транспортуванню при отриманні від орендодавця, а також проведенні демонтажу та поверненні обладнання орендодавцю.

Пунктом 13.1. договору передбачено, що договірні сторони погодились, що дія даного договору достроково розривається у наступних випадках: орендар використовує обладнання з порушенням умов даного договору; орендар порушує використання обладнання за призначенням або умови його зберігання; орендар погіршує стан обладнання; орендар не вносить орендну плату у розмірі та в строк, що передбачений даним договором; орендар не погоджується на зміну розміру орендної плати (п.п. 13.1.1-13.1.5.).

Згідно п. 13.2. договору, якщо орендар не виправить порушення або/та підстави дострокового розірвання дії даного договору (вказані в підпунктах 13.1.1. - 13.1.5) в трьох денний строк із моменту) отримання письмового повідомлення орендодавця, то дія даного договору вважається достроково розірвана на наступний день після закінчення трьох денного строку.

Згідно п. 14.2. договору, орендоване майно є і залишається власністю орендодавця незалежно від розміру орендних платежів та інших обставин.

11.03.2021 позивач звернувся до відповідача з листом №01/11/03/2, в якому запропонував змінити розмір орендної плати із 30000 грн на 72000 грн. Також, вказав, що відповідну додаткову угоду пропонує укласти 11.03.2021, при цьому, надсилається проект такої додаткової угоди, підписаної із сторони орендодавця.

12.03.2021 відповідач надав відповідь (лист №120) на лист позивача №01/11/03/21 від 11.03.2021, у якому зазначив, що порядок зміни, розірвання господарських договорів врегульовано ст. 188 ГК України з врахуванням вимог ст. 651 ЦК України. А також, просив не перешкоджати Державному підприємству «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України» у його праві розглянути пропозиції про зміну умов вказаного договору з дотриманням правил та термінів встановлених ст. 188 ГК України та 651 ЦК України.

Листом №01/16/03/21 від 16.03.2021 позивач, вказуючи на п.п. 13.1.2. п.13.1 ст. 13 договору оренди обладнання №01/19/01/21 від 19.01.2021 повідомив про дострокове припинення дії договору, а також повідомив, що станом на 16.03.2021 о 12:00 год. ТОВ ІВМ-Теxносервіс розпочне демонтаж обладнання, котре використовується відповідачем на підставі договору оренди обладнання №01/19/01/21 від 19.01.2021.

16.03.2021 відповідач направив позивачу листа №129, в якому зазначено, що розглядаючи, в межах чинного законодавства, пропозицію про зміну умов договору оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21, Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України пропонує розглянути комерційну пропозицію по придбанню двох вертикальних поліетиленових ємностей об`ємом 15 м3, які є частиною обладнання визначеного договором оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21, та пропонує придбати вказані ємності за ціною 25000 грн за одну ємність.

19.03.2021 позивач повторно направив відповідачу лист Про демонтаж обладнання в якому повідомив, що 19.03.2021 о 11:20 год. ТОВ "ІВМ-Техносервіс" розпочне демонтаж обладнання, котре використовується відповідачем на підставі договору оренди обладнання №01/19/01/21 від 19.01.2021.

В матеріалах справи наявний договір №02/16/03/21 про демонтаж обладнання від 16.03.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" (як замовником) та фізичною-особою підприємцем Королем Сергієм Миколайовичем (як виконавцем), згідно умов якого виконавець зобов`язується здійснити демонтаж обладнання замовника.

Однак, 16.03.2021 ТОВ "ІВМ-Техносервіс" та ФОП Король С. М. складено акт про неможливість проведення демонтажу, оскільки Державне підприємство Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України не допустило замовника та виконавця до обладнання. Аналогічного змісту акт про неможливість проведення демонтажу складено 19.03.2021.

30.03.2021 відповідач направив позивачу лист №171, в якому зазначив про те, що Державне підприємство Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України розглянуло пропозицію викладену у листі від 11.03.2021 №01/11/03/21 про зміну умов договору оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21 та вказало, що збільшення розміру орендної плати у запропонованому розмірі не відповідає економічним інтересам заводу та про не погодження на пропозицію щодо зміни ціни договору визначену у додатковій угоді № 1 від 11 березня 2021р. до договору оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21.

В направленому позивачу листі №187 від 05.04.2021 відповідач зазначив, що враховуючи відсутність будь-яких дій з приводу ініційованого позивачем 16.03.2021 розірвання договору оренди обладнання від 19.01.2021 № 01/19/01/21, Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України цим листом повідомляє ТОВ ІВМ-Техносервіс про ціну зберігання обладнання (Установка виробництва розчину соляної кислоти 10-14 %), яка складає 500 грн, за добу та нараховується починаючи з 16.03.2021.

Листом №190 від 06.04.2021 відповідач направив два примірники акту приймання-передачі обладнання з оренди у зв`язку з розірванням договору оренди від 19.01.2021 №01/19/01/21, просив підписати вказаний акт та один примірник повернути на адресу Калуського дослідно-експериментального заводу Інституту хімії поверхні НАН України .

Листом №206 від 15.04.2021 відповідач направив та запропонував підписати договір зберігання обладнання.

Листами №01/30/06/21 від 30.06.2021 та №01/01/07/21 від 05.07.2021 позивач просив дозволити провести демонтаж 07.07.2021 та завчасно просив перенести дату демонтажу на 08.07.2021.

Листом №361 від 06.07.2021 відповідач просив позивача надати документи на підтвердження права власності на обладнання отримане в оренду по договору № 1/12/17 від 27.12.2017, оскільки ТОВ Нітроген-Енергія та його власник Присяжний С.В. після передачі обладнання ТОВ ІВМ-Техносервіс звинуватить ДП КДЕЗ ІХП НАНУ у його крадіжці; визначитись, хто власник і хто оплатить вартість зберігання вказаного обладнання в сумі 50000 грн. Щоб не затримувати передачу обладнання надати відповідний гарантійний лист з вказаного приводу; надати копії документів пов`язаних з проектуванням, погодженням виготовленням і встановлення обладнання, що було предметом договору №1/12/17 від 27.12.2017 та його наступника, договору від 19.01.2021 №01/19/01/21.

Листами №366 від 08.07.2021, №375 від 14.07.2021, №387 від 31.07.2021, №401 від 29.07.2021 відповідач просив позивача прибути на ДП КДЕЗ ІХП НАН України для отримання майна з оренди забезпечивши своїх представників відповідними документами; падати обґрунтовану відповідь на лист ДП КДЕЗ ІХП НАН України від 06.07.2021, № 361.

Листами №01/05/08/21 від 05.08.2021, №01/18/08/21 від 18.08.2021 та №01/22/10/21 від 22.10.2021 позивач просив відповідача самостійно назвати зручну дату, коли відповідач буде готовий повернути обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2021 у справі № 909/935/21 відкрито провадження за позовом Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити приміщення від майна (обладнання) та підписати акт приймання-передачі предмету договорів оренди обладнання від 27.12.2017 № 1/12/17, від 19.01.2021 №01/19/01/21.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.12.2021 у справі №909/935/21 у задоволенні позову Державного підприємство "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном відмовлено.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Користування майном після припинення договору найму є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо стягнення орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі його розірвання тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Дані висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2021 позивач звернувся до відповідача з листом №01/11/03/2, в якому запропонував змінити розмір орендної плати із 30000 грн на 72000 грн. Також, вказав, що відповідну додаткову угоду пропонує укласти 11.03.2021, при цьому, надсилається проект такої додаткової угоди, підписаної із сторони орендодавця.

12.03.2021 відповідач надав відповідь (лист №120) на лист позивача №01/11/03/21 від 11.03.2021, у якому зазначив, що порядок зміни, розірвання господарських договорів врегульовано ст. 188 ГК України з врахуванням вимог ст. 651 ЦК України. А також, просив не перешкоджати Державному підприємству Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України у його праві розглянути пропозиції про зміну умов вказаного договору з дотриманням правил та термінів встановлених ст. 188 ГК України та 651 ЦК України.

30.03.2021 відповідач направив позивачу лист №171, в якому зазначив про те, що Державне підприємство Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України розглянуло пропозицію викладену у листі від 11.03.2021 №01/11/03/21 про зміну умов договору оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21 та вказало, що збільшення розміру орендної плати у запропонованому розмірі не відповідає економічним інтересам заводу та про не погодження на пропозицію щодо зміни ціни договору визначену у додатковій угоді № 1 від 11 березня 2021 р. до договору оренди від 19.01.2021 № 01/19/01/21.

Підпунктом 13.1.5 п. 13.1. договору передбачено, що договірні сторони погодились, що дія даного договору достроково розривається у наступних випадках, зокрема, якщо орендар не погоджується на зміну розміру орендної плати.

Враховуючи те, що відповідач не погодився на зміну розміру орендної плати, договір оренди є достроково розірваним.

Відповідачем не надано суду доказів та не доведено, що ним вжито заходів щодо належного виконання зобов`язання з повернення обладнання позивачу.

За наведених обставин, судом встановлено наявність вини відповідача у неповерненні обладнання згідно договору оренди обладнання №01/19/01/21 від 19.01.2021.

Щодо права власності позивача на обладнання, що є предметом договору оренди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази встановлення в судовому порядку неправомірності набуття права власності на майно (обладнання) позивачем або незаконності права власності на нього, що випливає із закону.

Отже, доводи відповідача про неналежність позивачу майна (обладнання) на праві власності, є безпідставними.

Щодо дати з якої слід вважати договір оренди розірваним, суд зазначає наступне.

Позивач вважаючи, що договір оренди є розірваним посилається на п.13.2 договору оренди, згідно якого, якщо орендар не виправить порушення або/та підстави дострокового розірвання дії даного договору (вказані в підпунктах 13.1.1. - 13.1.5) в трьох денний строк із моменту отримання письмового повідомлення орендодавця, то дія даного договору вважається достроково розірвана на наступний день після закінчення трьох денного строку. Саме тому, позивач листом №01/16/03/21 від 16.03.2021 повідомив відповідача про дострокове припинення дії договору оренди обладнання та про плани провести демонтаж обладнання 16.03.2021.

Однак, при цьому, позивачем не враховано положення ст. 188 Господарського кодексу України.

Так, згідно ч.ч.1-3 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Таким чином, ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено двадцятиденний строк після одержання пропозиції про зміну умов договору для повідомлення другої сторони про результати її розгляду. При цьому, умова п. 13.2 договору не передбачає будь-якого іншого строк розгляду пропозиції, а встановлює що дія даного договору вважається достроково розірвана на наступний день після закінчення трьох денного строку із моменту отримання письмового повідомлення орендодавця для дострокового розірвання дії даного договору в разі не виправлення порушення або/та підстави дострокового розірвання дії даного договору (вказані в підпунктах 13.1.1. - 13.1.5).

Отже, дана умова договору не виключає необхідності надання стороні строку для розгляду пропозиції про зміну умов договору, передбаченого ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що 11.03.2021 позивач звернувся до відповідача з листом №01/11/03/2, в якому запропонував змінити розмір орендної плати. Даний лист отримано відповідачем 12.03.2021.

30.03.2021 відповідач листом №171 повідомив про не погодження на зміну розміру орендної плати.

З огляду на встановлені обставини, відповідач з урахуванням ч. 3 ст. 188 ГК України, розглянув пропозицію позивача та не погодився на неї, отже, договір оренди №01/19/01/21 від 19.01.2021, слід вважати розірваним саме з 30.03.2021.

За наведених встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування позивачем неустойки за неповернення об`єкту оренди у розмірі подвійної плати за користування річчю, однак, період за який слід здійснювати вказане нарахування слід визначити з 31.03.2021.

Судом здійснено перерахунок неустойки у розмірі подвійної плати з квітня 2021 року по липень 2022 року. Згідно розрахунку здійсненого судом, розмір неустойки становить 960000 грн. В решті суми заявленої до стягнення слід відмовити.

В розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 ЦК України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 ГК України та статті 549 ЦК України.

З огляду на такі висновки, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилась з правовими висновками щодо застосування частини другої статті 785 ЦК України, як особливої міри відповідальності, що визначена законодавцем за правовою природою як неустойка та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності (оскільки частиною другою передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору), а зокрема, щодо незастосування до неї положень статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки інше передбачено частиною другою статті 785 ЦК України (правова позиція викладена у постанові ВСУ від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19).

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

17.10.2019 внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на здійснений судом перерахунок неустойки.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" до Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України" про стягнення неустойки в сумі 990000 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні НАН України", м. Калуш-11, А-8, Івано-Франківська область, 77311 (ідентифікаційний код 05540209) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс", вул. Євшана, 9, кв. 403, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300 (ідентифікаційний код 41317016) 960000 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн неустойки, 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 30000 (тридцять тисяч) грн відмовити.

Судовий збір в сумі 450 (чотириста п`ятдесят) грн залишити за позивачем.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.01.2023

Суддя Неверовська Л. М.