РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.12.2022Справа № 910/10063/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємства Костюк Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуличний одяг» (вул. Світлицького, 35, офіс 108/4, м. Київ; ідентифікаційний код 44307058)

про стягнення 172 089, 55 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Костюк Наталія Миколаївна (далі за текстом - ФОП Костюк Н.М., Позивач, Покупець) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуличний одяг» (далі за текстом - ТОВ «Вуличний одяг», Відповідач, Постачальник) про стягнення 172 089, 55 грн заборгованості за договором поставки № 3 від 04.06.2021 (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору перераховано за поставку товару кошти в розмірі 2 748 710, 08 грн, в той час як Відповідачем здійснено поставку на суму 2 091 591, 14 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи надано видаткові накладні.

Суму коштів в розмірі 458 029, 39 грн повернуто Позивачу, що підтверджується наданим до матеріалів справи платіжним дорученням.

З огляду на зазначене, Позивач просить суд стягнуть кошти в розмірі 172 089, 55 грн за непоставлений Відповідачем товар за Договором.

Крім того, Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, докази понесення яких буде надано пізніше.

Із поданої Позивачем відповіді на відзив вбачається, що останній не погоджується із запереченням Відповідача та зазначає, що сплачена сума попередньої оплати в розмірі 172 089, 55 грн не є відступним, а до спірних правовідносин положення пункту 2.4.5. Договору не застосовуються.

При цьому, невиконання Відповідачем умов Договору мало місце до подій 24.02.2022, а тому посилання на форс-мажорні обставини не стосується даної справи із врахуванням того, що Відповідачем не дотримано вимог пунктів Договору про настання форс-мажорних обставин.

Посилання Відповідача на лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, як на загальні форс-мажорні обставини може бути прийнято судом до уваги, якщо події мали місце станом на момент виконання обов`язків з боку Відповідача, що наразі відсутнє.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що Відповідачем визнається факт поставки товару за Договором та часткове повернення надмірно сплачених коштів.

Водночас сплачені Позивачем кошти в розмірі 172 089, 55 грн зараховані у якості відступних згідно пункту 2.4.5. Договору за товар, поставка якого планувалась на 24.02.2022 згідно переліку, який міститься в інвойсі від 23.02.2022 та пакувальному листі від 23.02.2022.

Водночас, номенклатура товару, зазначена в інвойсі не є товаром критичного імпорту і не підпала під дію постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022 «Про перелік товарів критичного імпорту», яка діяла до 07.07.2022.

Позивач не виявив бажання купувати товар з простроченим строком постачання, який згідно пункту 2.3.1. Договору встановлено - з 01 січня по 30 червня відповідного року.

Відтак, з огляду на відмову Позивача приймати товар за Договором, Відповідач в силу положень пункту 2.4.5. зарахував кошти в розмірі 172 089, 55 грн у якості відступних у розмірі депозиту, що відповідно виключає можливість стягнення заявленої суми.

Також у поданому відзиві Відповідач посилається на положення статті 617 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), пункти Договору, що регулюють питання настання форс-мажорних обставин (7.1., 7.3. та 7.4) та зазначає про повідомлення Позивача листом № 7 від 28.09.2022 про введення на території України воєнного стану, тобто настання форс-мажорних обставин, а відтак і відсутність змоги у постачальника поставити товар на територію України.

Відповідачем заперечується відшкодування Позивачу витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність оплати послуг адвоката, а відтак і понесення Позивачем останніх.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2022 позовну заяву ФОП Костюк Н.М. залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду відомостей щодо наявності у Позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

13.10.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшло клопотання Позивача на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

04.11.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

07.12.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій Позивач просить суд поновити процесуальний строк на подання останньої.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на подання відповіді на відзив Позивач посилається на постійні відключення від живлення, що відповідно унеможливлювало здійснення відправки відповіді на відзив Відповідачу та до суду.

Суд, враховуючи обґрунтування Позивачем поважності причин пропуску процесуального строку, дійшов висновку у відповідності до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) поновити Позивачу процесуальний строк на подання відповіді на відзив та долучити останню до матеріалів справи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

04.06.2021 між ФОП Костюк Н.М. та ТОВ «Вуличний одяг» укладено Договір, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується закупити і передати у власність Покупця чоловічий, жіночий, дитячий і унісекс одяг, взуття та аксесуари (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, з урахуванням вибору сторонами Варіанта співробітництва (пункт 1.1. Договору).

Підпунктом а) пункту 1.1.1. Договору закріплено варіант співробітництва - Передзамовлення замовлення Покупця, відповідно до якого Постачальник закуповує Товар для подальшого постачання Покупцю на підставі Форми передзамовлення після оплати Покупцем Депозиту, відповідно до пункту 3.2.1. Договору. До даного варіанту Співробітництва - Передзамовлення застосовуються всі умови цього Договору, за винятком: пункту 2.3.5 Договору та інших випадків, зазначених у цьому Договорі які можна застосувати до іншого варіанту співробітництва.

Як вбачається з доводів сторін між ними діяв саме такий вид співробітництва, передбачений підпунктом а) пункту 1.1.1. Договору.

Постачальник закуповує та постачає Покупцеві Товар партіями. Партією визначається кількість товару, зазначена в одній накладній (товарній та/або товарно-транспортній) (далі - Партія), яка оформлюється Сторонами відповідно до відповідної Форми передзамовлення і/або рахунку (для Замовлення) (пункт 1.2. Договору).

Згідно пункту 1.3. Договору асортимент, найменування, кількість, ІРЦ Товару, і порядок розрахунків, термін постачання товару на інші необхідні умови Договору узгоджуються Сторонами у Формах передзамовлення, оформлюваних за формою Постачальника (бланк Форми передзамовлення - Додаток 1 до цього Договору), який є його складовою частиною.

Відповідно до пункту 2.1. Договору товар поставляється відповідно до асортименту і в кількості, зазначеним в Формі Передзамовлення, Формі замовлення зі складу Виробника (в залежності від вибору Сторонами Варіанта Співробітництва), товарній або товаро-транспортній накладній, оформленим у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно доводів Відповідача, що також не заперечується Позивачем порядок поставки товару, щодо якого виник між сторонами спір, у відповідності до вимог пункту 2.3.1. Договору мав наступний орієнтовний термін поставки по основному замовленню «SS» (весна-літо) 2022: з 01 січня по 30 червня відповідного року, а по пізньому замовленню «SU» - з 01 квітня по 31 серпня відповідного року.

Оплата Покупцем рахунку на оплату Депозиту є підтвердженням того, що всі умови, що містяться у відповідній Формі передзамовлення сторонами узгоджені з урахуванням положень пп. 3.1.4-3.1.6 цього Договору про ціну Товару (підпункт с) пункту 2.3.4. Договору).

Пунктом 2.4.5. сторонами погоджено, що Покупець має право відмовитися від покупки Товару, зазначеного у відповідній Формі передзамовлення, сплативши Постачальнику відступне в розмірі 15 % від вартості Товару, зазначеної у відповідній Формі передзамовлення, що згідно пункту 2.4.6 Договору є штрафом та може бути утримано із сум Депозиту.

Відповідно до пункту 3.2.1 Договору Покупець в термін не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення відповідної Форми передзамовлення і/або виставлення Рахунку на суму Депозиту вносить на рахунок Постачальника суму Депозиту в якості забезпечувального Платежу (далі - Депозит) в розмірах та строки, зазначених в Формі замовлення в графі «Сума депозиту».

Депозит є способом забезпечення виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим Договором і не є завдатком за змістом статей 570 ЦК України. Депозит за змістом цього Договору є забезпечувальним платежем. (пункт 3.2.2. Договору).

Депозит, оплачений за цим Договором зараховується при поставці останньої Партії Товару відповідно до сезону в рамках однієї сезонної Форми передзамовлення (пункт 3.2.3. Договору).

Згідно з пунктом 6.6. Договору у разі порушення Постачальником термінів поставки Товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець має право відмовитися від відповідної поставки товару та вимагати повернення відповідної процентної ставки частини сезонного Депозиту Товару, що запізнився, зазначеного у відповідній сезонній Формі передзамовлення.

Термін 30 календарних днів починає відлік в день, наступний за останнім днем календарного місяця, зазначеного у відповідній Формі передзамовлення або формі замовлення зі складу Виробника, як вікна постачання (терміну постачання). Якщо ж в якості вікна постачання (терміну постачання) вказаного інтервал в кілька місяців, то цей строк починає відлік в день, наступний за останнім днем останнього зазначеного в даному інтервалі календарного місяця.

Відповідно до пункту 7.1. Договору жодна зі сторін не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виходить за рамки контролю цієї Сторони (далі - Обставини форс-мажору), що відбулися після укладання Договору.

Обставини форс-мажору є події і обставини, які жодна зі сторін не могла ні передбачити, ні запобігти розумними засобами. Такі події і обставини включають, але не обмежуючись, виробничими страйками, повенями, пожежами, землетрусами та іншими природними лихами, війнами, військовими діями, діями місцевих або іноземних органів державної влади, і будь-якими іншими обставинами, що виходять за рамки контролю сторін (пункт 7.2. Договору).

При виникненні форс-мажору сторона, яка заявляє про нездатність виконати свої обов`язки в результаті таких обставин, повинна у строк не пізніше 5 календарних днів належним чином повідомити про них іншу сторону. Повідомлення має містити інформацію про характер цих обставин і пояснення, чому ці обставини перешкоджають Стороні виконати її зобов`язання за цим Договором. Крім того, Сторона, що зазнала дії зазначених обставин, зобов`язана на вимогу іншої Сторони в строк, що не перевищує 10 днів з дати направлення вимоги, надати документи, що підтверджують існування обставин, на які вона посилається. Таким підтвердженням може бути документ, виданий уповноваженим державним органом або Торгово-промисловою палатою в місці знаходження Сторони (пункт 7.3. Договору).

Відповідно до пункту 7.4. Договору у разі якщо одна зі Сторін не повідомить іншу Сторону належним чином, то вона зобов`язується відшкодувати іншій Стороні збитки, що виникли у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за Договором.

Термін дії виконання зобов`язань Сторони, що опинилась в обставин форс-мажору, повинні бути збільшені на період дії таких обставин (пункт 7.5. Договору).

Договір набирає чинності в момент його підписання Сторонами і діє протягом 1 календарного року, а у випадку якщо жодна зі Сторін не менше ніж за 10 днів до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про його припинення, Договір вважається продовженим на 1 рік на тих же умовах (пункт 8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справ справи, Позивачем на виконання умов Договору здійснено перерахування коштів в період з 18.06.2021 по 26.11.2021 на загальну суму 2 748 710, 08 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 36 від 18.06.2021, № 37 від 18.06.2021, № 50 від 10.08.2021, № 53 від 25.08.2021, № 54 від 25.08.2021, № 62 від 01.10.2021, № 63 від 01.10.2021, № 68 від 03.11.2021 та № 73 від 26.11.2021.

Зазначені обставини Відповідачем не заперечуються.

Згідно наданих до матеріалів справи видаткових накладних Відповідач здійснив поставку товару за Договором на загальну суму 2 091 591, 14 грн.

Суд вказує, що зазначена сторонами загальна сума поставленого товару - 2 576 620, 53 грн є необґрунтованою та такою, що невірно обрахована сторонами, оскільки здійснивши додавання сум видаткових накладних, на які сторони посилаються, сума поставленого товару становить 2 091 591, 14 грн., як встановлено судом вище.

Так, на підтвердження факту здійснення поставки товару Відповідачем Позивачу на загальну суму 2 091 591, 14 грн. до матеріалів справи надано наступні видаткові накладні:

№ 1 від 24.06.2021 на суму 238 472, 86 грн;

№ 9 від 26.08.2021 на суму 259 321, 36 грн;

№ 14 від 26.08.2021 на суму 388 080, 94 грн;

№ 16 від 08.10.2021 на суму 130 434, 23 грн;

№ 17 від 08.10.2021 на суму 450 842, 84 грн;

№ 25 від 27.10.2021 на суму 65 005, 93 грн;

№ 31 від 30.11.2021 на суму 559 432, 98 грн.

Згідно доводів Відповідача, що водночас не заперечується Позивачем, на Передзамовлення весняно-літнього сезону 2022 (SS22, пункт 3.2.1. Договору) між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 від 06.08.2021 до Договору (далі за текстом - Додаткова угода № 3) на загальну суму поставки товару - 606 286, 69 грн, в якій окремим рядком прописано суму Депозиту: Авансовий платіж згідно специфікації у розмірі 20 % складає 121 257, 30 грн.

В подальшому на підставі Додаткової угоди № 3 складено рахунок на оплату № 22 на суму 121 257, 30 грн., який Позивачем сплачено в розмірі 606 286, 69 грн, що відповідно перевищувало суму погодженого Депозиту.

Так, на підставі листа на повернення коштів Позивача № 02/08/2021 від 11.08.2021, Відповідачем 16.08.2021 здійснено повернення Позивачу коштів в розмірі 485 029, 39 грн, як надмірно сплачені, що також вбачається із наданої Відповідачем банківської виписки за 15.08.2021 по 16.06.2021, а також підтверджується доводами Позивача.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять копії Додаткової угоди № 3, однак враховуючи відсутність заперечень Позивача у відповіді на відзив щодо таких обставин, а також з огляду на оплату рахунку № 22 на суму 121 257, 30 грн., суд вважає, що в силу положень підпункту с) пункту 2.3.4. Договору сторони дійшли згоди щодо поставки товару весняно-літнього сезону 2022 (SS22) згідно Специфікації від 06.08.2021 до Договору, підписаної сторонами.

Так, Відповідач стверджує, що станом на 16.08.2021 на картці клієнта (Позивача) рахувався депозит по замовленню «SS22» в розмірі 121 257, 30 грн., а в подальшому Позивачем було зроблено ще одне Передзамовлення на пізній літній сезон 2022 року (SU22), за яким авансовий платіж у розмірі 20 % склав - 50 832, 25 грн.

На оплату товару на поставку пізнього літнього сезону 2022 року «SU22» Відповідачем виставлено рахунок на оплату № 42 від 01.11.2021, який вже 03.11.2021 Позивачем сплачено на суму 50 832 ,25 грн, що також вбачається із наданої Відповідачем банківської виписки за період з 02.11.2021 по 03.11.2021 та не заперечується Позивачем, а відтак підтверджує досягненням між сторонами домовленостей щодо даної поставки товару.

Так, з 03.11.2021 на картці клієнта (Позивача) рахувався депозит по замовленню SU22 в розмірі 50 832, 25 грн.

Як вбачається з доводів Позивача оскільки строки поставки товару по замовленню «SS22» та «SU22» минули, а товар не поставлено, в силу положень пункту 6.6. Договору, частини 2 статті 693 ЦК України кошти в розмірі 172 089, 55 грн (121 257, 30 грн. + 50 832, 25 грн.) підлягають поверненню Відповідачем Позивачу.

Позивач звертався до Відповідача з вимогою від 20.09.2022 (докази направлення наявні в матеріалах справи) про повернення суми коштів непоставленого товару, однак станом на дату звернення до суду кошти Відповідачем не сплачено.

Відповідач, заперечуючи щодо необхідності в поверненні Позивачу коштів в розмірі 172 089, 55 грн зазначає, що для виконання зобов`язань за Договором ним було здійснено замовлення товару у латвійської компанії «SIA Street Operator» та відповідно укладено договір № 001LVdd від 15.06.2021, тобто вже після укладення основного Договору.

Згідно доводів Відповідача, поставка за укладеним договором № 001LVdd від 15.06.2021 планувалась 24.02.2022, на підтвердження чого до відзиву додано інвойс № VOD20220223 від 23.02.2022 та пакувальний лист від 23.02.2022 компанії «SIA Street Operator», в яких продавцем визначено -«SIA Street Operator», а покупцем - LLC Street Wear (Відповідач).

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб на території України введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який діє і наразі.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», «Про валюту і валютні операції» постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022 «Про окремі питання щодо забезпечення здійснення імпорту» затверджено Перелік товарів критичного імпорту.

Однак згідно доводів Відповідача, номенклатура товарів, зазначена в інвойсі не є товарами критичного імпорту і не підпадала від дію постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022, що відповідно унеможливило провести розрахунки між Відповідачем з його контрагентом постачальником - не резидентом України (компанія «SIA Street Operator»).

Оскільки Позивач не виявив бажання купувати товар з протермінованим строком постачання, Відповідач, керуючись пунктом 2.4.5 Договору, зарахував суму депозиту в розмірі 172 089, 55 грн як відступне за відмову Позивача від покупки товару.

Окрім викладеного, Відповідач посилається на положення Розділу 7 Договору та зазначає про те, що поставка товару у строки визначені Договором не була здійснена з огляду на дію форс-мажорних обставин, про що повідомив Позивача листом № 7 від 28.09.2022 та в якому послався на лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України.

Також у листі № 7 від 28.09.2022 Відповідач запропонував Позивачу у якості компенсації забрати залишки товару, що зберігаються на складі відповідно до доданої номенклатури.

У поданій відповіді на відзив Позивач заперечує щодо доводів Відповідача та зазначає, що сума попередньої оплати не є «відступним» і до спірних правовідносин положення пункту 2.4.5. Договору не застосовуються, оскільки від Позивача не було відмови від прийняття товару.

При цьому Позивач звертає увагу суду на те, що Позивачу було запропоновано забрати товар, який був у наявності у Відповідача на складі, однак не те, що Позивач замовляв.

Також Позивач заперечує щодо існування форс-мажорних обставин, оскільки виконання Договору мало місце не 24.02.2022, а в 2021, при цьому Відповідач не повідомив у відповідності до умов Договору (пункт 7.3.) про настання у нього форс-мажорних обставин.

Посилання Відповідача на лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України, на переконання Позивача, є недостатнім, а Відповідачем не доведено зв`язок між виконанням зобов`язань і воєнними діями на території України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою від є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 ГК України та частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом вище, Позивачем належним чином виконано умови Договору та здійснено попередню оплату товару у якості авансового платежу, що відповідно стало підставою для здійснення Відповідачем поставки у строки визначені пунктом 2.3.1. Договору - основного замовлення «SS22» у період з 01.01.2022 по 30.06.2022, замовлення «SU22» у період з 01.04.2022 по 31.08.2022.

Згідно доводів Відповідача, що також вбачається із його листа № 7 від 28.09.2022 надходження товарів Позивачу за Договором мало відбутися 28.02.2022, оскільки інвойс № VOD20220223 та пакувальний лист компанії «SIA Street Operator» датовані від 23.02.2022.

У якості доказів неможливості здійснення поставки товару за Договором у визначений строк Відповідач посилається на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 153 від 24.02.2022, що фактично унеможливило здійснення фінансових операцій та проведення розрахунку з контрагентом Відповідача - компанією «SIA Street Operator».

При цьому, на підставі встановлених судом вище обставин, суд вказує, що договором № 001LV від 15.06.2021, а саме пунктом 6 передбачено, що розрахунки за останнім здійснюються покупцем (Відповідачем) або за передоплатою або Покупець оплачує 100 % від вартості товару згідно вантажної митної декларації в строк не пізніше 180 робочих днів з моменту випуску товару у вільний обіг на митній території України.

В інвойсі № VOD20220223 від 23.02.2022 та пакувальному листі від 23.02.2022 компанії «SIA Street Operator» визначено, що порядок оплати за визначений в даних документах товар: протягом 180 календарних днів з дати інвойсу, що відповідно спростовує доводи Відповідача, що товар на виконання умов Договору не міг бути завезений на територію України у зв`язку з неможливістю здійснити оплату за такий товар, оскільки останній не є критичним товаром імпорту у розумінні постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022.

При цьому суд звертає увагу на те, що Перелік товарів критичного імпорту скасовано постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 07.07.2022, що також забезпечувало можливість Відповідача здійснити поставку товару в межах строків, закріплених пунктом 2.3.1 Договору із врахуванням порядку розрахунку за договором № 001LV від 15.06.2021.

Водночас, матеріали справи не містять доказів неможливості в період дії постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022 ввезення через митний кордон України товару за Договором.

Також, суд погоджується з доводами Позивача та зазначає, що Відповідачем безпідставно застосовано положення пункту 2.4.5 Договору та зараховано авансові платежі Позивача в розмірі 172 089, 55 грн у якості відступних, оскільки доказів необхідної для цього відмови Покупця (Позивача) від покупки товару до матеріалів справи не надано.

Аргументи Відповідача щодо відмови Покупця від прийняття залишку товару (перелік та номенклатура якого додана до відповіді на вимогу № 7 від 28.09.2022) не є обґрунтованими, оскільки такий залишковий товар є іншим в своєму розумінні товаром, оскільки його не було погоджено сторонами при оформлення передзамовлення за Договором та відповідно не Партією товару в розумінні умов останнього, а відтак у Позивача відсутній обов`язок його приймати.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

З огляду на викладене вище, враховуючи закріплення між сторонами строків поставки товару, порушення Відповідачем порядку повідомлення Покупця про настання обставин, що унеможливлюють виконання умов Договору, суд дійшов висновку, що Відповідачем неправомірно зараховано авансові кошти Позивача у якості штрафу за відмову від прийняття товару.

Так, враховуючи порушення Відповідачем строків поставки товару, визначених пунктом 2.3.1 Договору, а також порушенням такого строку більше ніж 30 календарних днів (пункт 6.6. Договору) станом на дату винесення даного рішення, суд дійшов висновку, що Позивачем правомірно застосовано положення пункту 6.6. Договору, правомірно заявлено про необхідність повернення раніше сплачених коштів з огляду на порушення Відповідачем строків поставки товару.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У якості обґрунтування своєї правової позиції та не здійснення поставки товару Позивачу у визначені Договором строки, Відповідач посилається на наявність обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), що регулюється розділом 7 Договору.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі Статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Суд погоджується з доводами Позивача, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Саме таких висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами Позивача та зазначає, що судом не заперечується настання обставин непереборної сили з 24.02.2022, що вбачається із листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.7-7.1, однак Відповідачем не доведено належними та допустими доказами, що такі форс-мажорні обставини дійсно унеможливили вчасно здійснити поставку товару за Договором у відповідності до погодженого сторонами асортименту та в межах визначених строків.

Водночас, з огляду на викладене, суд вказує, що розділом 7 Договору та вказаними вище нормами чинного законодавства закріплено неможливість нести відповідальність за порушення умов Договору стороною, в тому числі і Відповідачем.

Предметом даного спору не є питання застосування до Відповідача штрафних санкцій чи застосування інших заходів відповідальності за порушення строків поставки товару та не поставку такого товару в цілому.

Даним позовом Позивач фактично реалізує надане йому пунктом 6.6. Договору та частиною 3 статті 693 ЦК України право та заявляє вимоги щодо повернення частини сплачених Відповідачу коштів, на які Відповідачем не здійснено поставки товару, а відтак суд не вбачає підстав для застосування наразі форс-мажорних обставин із врахування обґрунтувань Відповідача в цій частині.

В даному випадку, враховуючи предмет та підстави позову, суд звертає увагу Відповідача, що останній мав право застосувати положення пункту 7.5. Договору та збільшити термін виконання договірного зобов`язання на період дії форс-мажорних обставин, що в свою чергу Відповідачем вчинено не було, оскільки в матеріалах справи відсутні докази завчасного повідомлення (у відповідності до пункту 7.3. Договору) Позивача про настання у Відповідача форс-мажорних обставин, на які останній посилається та які відповідно утруднювали/унеможливлювали належне виконання умов Договору в частині здійснення розрахунків з його контрагентом.

Направлення Відповідачем у відповідь на лист Позивача листа від 28.09.2022 № 7 вже фактично після порушення (пропуску) строків поставки товару за Договором не є повідомлення про настання форс-мажорних обставин, як про це зазначається Відповідачем, оскільки знову ж таки таке повідомлення у відповідності до пункту 7.3. Договору має направлятися не пізніше 5 календарних днів з моменту коли такі обставини Відповідачу стали відомі, тобто протягом 5 календарних днів з дати публікації постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 24.02.2022 (25.02.2022) або ж з дати публікації Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (24.02.2022), затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем неповністю та невчасно реалізовано надані йому права щодо виконання Договору, що відповідно призвело до порушено його умов в частині не здійснення поставки товару Позивачу та неправомірного зарахування передоплати Позивача у якості відступного на підставі пункту 2.4.5 Договору в розмірі 172 089, 55 грн, яка відповідно підлягає поверненню Позивачу, а тому заявлені вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК УКраїни встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини за сукупністю наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що Відповідачем неправомірно застосовано положення пункту 2.4.5 Договору та без належних на те підстав здійснено зарахування, сплаченої Позивачем передоплати в розмірі 172 089, 55 грн у якості відступного, а відтак позов підлягає задоволенню, а зазначена сума підлягає стягненню з Відповідача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на Відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу наразі судом не розподіляються та не вирішуються, враховуючи заяву Позивача, що додаткові докази понесення таких витрат будуть подані пізніше у відповідності до вимог частин 8 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємства Костюк Наталії Миколаївни - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуличний одяг» (вул. Світлицького, 35, офіс 108/4, м. Київ; ідентифікаційний код 44307058) на користь Фізичної особи-підприємства Костюк Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму заборгованості в розмірі 172 089 (сто сімдесят дві тисячі вісімдесят дев`ять) грн 55 грн та судовий збір в розмірі 2 581 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят одна) грн 35 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 30.12.2022

Суддя Антон ПУКАС