ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022м. ХарківСправа № 922/742/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стемакс" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 38; адреса для листування: 08296, обл. Київська, смт. Ворзель, а/с 1526)
до Фізичної особи-підприємця Кошкіної Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 )
про повернення майна та стягнення коштів в сумі 6333,71 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стемакс" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить зобов`язати Фізичну особу-підприємця Кошкіну Наталію Іванівну повернути стенд метизний односторонній, 1800 (701,702) (без топпера) в кількості 2 штуки в комплектації та вартістю, що визначені сторонами договору в акті приймання-передачі майна та просить стягнути з відповідача 6333,71 грн. пені. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою від 30.03.22р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/742/22 за правилами загального позовного провадження.

15 червня 2022 року (вх.№ 5504 від 15.06.22 року) до суду надійшла заява від позивача, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги в тому вигляді, які були викладені в прохальній частині позовної заяви.

Суд, розглянувши вищевказану заяву про уточнення позовних вимог, приймає її, задовольняє та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Ухвалою від 25.11.2022 закрито підготовче провадження по справі №922/742/22 та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на "22" грудня 2022 р. на 15:00 год.

Представник позивача в судове засідання 22.12.2022 не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 22.12.2022 не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

15 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТЕМАКС", надалі - позивач, поклажодавець, та фізичною особою-підприємцем Кошкіною Наталією Іванівною, надалі - відповідач, зберігач був укладений договір зберігання № 599/21 (далі по тексту - договір).

Пунктом 2.2. договору визначено, що факт передачі майна на зберігання із зазначенням кількісно-якісних характеристик фіксується Актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно Акту приймання передачі майна до договору, поклажодавець передав, а зберігач отримав на відповідальне зберігання наступне майно: - стенд метизний односторонній, 1800 (701,702) (без топпера) в кількості 2 штуки в комплектації та вартістю, що визначені сторонами договору в Акті приймання-передачі майна у відповідності до п. 1.2. договору.

Майно, яка передане за договором знаходиться на зберіганні за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 281. Сторони, пунктом 3.3. договору погодили, що в разі звернення поклажодавця щодо повернення майна зі зберігання, зберігач зобов`язаний надати майно поклажодавцю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення від поклажодавця. При цьому, зберігач зобов`язаний забезпечити безперешкодний доступ представникам поклажодавця до місця зберігання майна.

В позовній заяві позивач вказує, що за даними бухгалтерського обліку, наведеними у довідці станом на 15.02.2022 підписаної головним бухгалтером позивача та доданої до позовної заяви, позивач обліковує передані відповідачу стенд метизний односторонній, 1800 (701,702) (без топпера) у кількості 2 шт. загальною вартістю 9048 (дев`ять тисяч сорок вісім) гривень 16 копійок, в т.ч. ПДВ - 1 508,03 грн.

Відповідно до п. 9.1. договору, сторони домовилися, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 року.

Пунктом 9.2. договору, сторони передбачили, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про намір припинити його дію, цей договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік. Аналогічний порядок пролонгації діє на наступні роки, якщо сторони не передбачать інший порядок у відповідній додатковій угоді до договору.

Оскільки жодна із сторін не заявляла про припинення договору, то на дату вимоги щодо повернення майна даний договір був чинним та таким, який укладений відповідно до вимог статті 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Підтвердженням отримання відповідачем майна на зберігання є наявність підпису останнього на акті прийманні-передачі від 04 серпня 2021 року.

20 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 9 про повернення майна протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання даної вимоги, проте відповідач майно не повернув, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності с непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Приписами статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч.1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 ЦК України. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Стаття 946 ЦК України передбачає, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ст. 942 ЦК України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно ст.938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Статтею 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Стаття 953 Цивільного кодексу України зобов`язує зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Враховуючи викладене, позивач може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та має право вимагати у відповідача повернення майна.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не надав доказів повернення спірного майна.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували повернення позивачу майна, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання ФОП Кошкіну Н.І. повернути стенд метизний односторонній, 1800 (701,702) (без топпера) в кількості 2 штуки в комплектації та вартістю, що визначені сторонами договору в акті приймання-передачі майна, являються законними, правомірними та обґрунтованими, тому такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 6333,71 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.4. договору, у випадку порушення зберігачем термінів повернення майна, яке знаходиться на зберіганні, згідно даного договору він сплачує поклажодавцю пеню у розмірі 10 % (десять відсотків) від вартості несвоєчасно повернутого майна, за кожен день прострочення повернення.

З матеріалів справи вбачається, що вартість переданого майна на зберігання становить 9048 (дев`ять тисяч сорок вісім) гривень 16 копійок, в т.ч. ПДВ - 1508,03 грн.

За твердженнями позивача, договірна пеня підлягає нарахуванню з 09.02.2022 року, що являється датою вручення позивачу повернутого поштового відправлення згідно трекінгу національного оператора поштового зв`язку - АТ "Укрпошта".

Таким чином, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне повернення майна за період з 09.02.2022 по 15.02.2022 року в сумі 6333,71 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та її розмір, встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Так, за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня."

З огляду на вищевикладене, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №904/4156/18 від 10 грудня 2019 року зроблено висновок про те, що можливість стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань за договором має бути встановлена в договорі; строк нарахування пені сторонами може бути встановлений в договорі більше шести місяців; розмір пені в договорі може бути встановлено сторонами, проте, вона не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10% відсотків задовольнити частково, та стягнути з відповідача пеню, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені у відповідності до положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" суд вважає за можливе стягнути з відповідача 34,71 грн. пені. В іншій частині позовних вимог, а саме в частині заявленої до стягнення пені в розмірі 6299,00 грн., - слід відмовити, оскільки суд не вбачає законних підстав для стягнення позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 316, 317, 319, 321, 509, 526, 546, 548, 549, 610-612, 625, 629, 631, 936, 937, 938, 942, 946, 949, 953 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Кошкіну Наталію Іванівну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Стемакс" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 38; адреса для листування: 08296, обл. Київська, смт. Ворзель, а/с 1526, ) стенд метизний односторонній, 1800 (701,702) (без топпера) в кількості 2 штуки в комплектації та вартістю, що визначені сторонами договору в акті приймання-передачі майна.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кошкіної Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стемакс" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 38; адреса для листування: 08296, обл. Київська, смт. Ворзель, а/с 1526, ) пеню в сумі 34,71 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

В частині стягнення заявленої до стягнення пені в сумі 6299,00грн., - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кошкіної Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету (одержувач коштів: УДКС у Шевченківському районі м. Харкова, код одержувача 37999654, банк одержувача Казначейство України, МФО банку одержувача 899998, Номер рахунку 3013) судовий збір в сумі 13,60 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "26" грудня 2022 р.

Суддя Л.В. Шарко