ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2519/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання: І.М. Станкова,

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 : не з`явився

від Товариства з обмеженою відповідальністю «МОБІЛ КАР»: П.В. Селюков

від ОСОБА_2 : Д.Ю. Ворошилова

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 (суддя Н.Д. Петренко, м.Одеса) про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1

до відповідачів:

1)Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІЛ КАР";

2) ОСОБА_2

про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

27.09.2022 ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову (вх. № 4-50/22) до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі також - ТОВ "МОБІЛ КАР"), ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 ) про відшкодування завданих товариству збитків у розмірі щонайменше 1895502,96грн., відповідно до якої заявник просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1)накладення арешту на транспортні засоби, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):

- ТESLA MODEL S, 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 ;

- NISSAN LEAL, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 ;

- NISSAN LEAF, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 ;

- NISSAN LEAF 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 ;

- NISSAN LEAF, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_6 ;

- NISSAN LEAF, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_7 ;

- NISSAN LEAF, 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_8 ;

- NISSAN LEAF, 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_9 ;

- NISSAN LEAF, 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_10 ;

- NISSAN LEAF, 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_11 ;

- NISSAN LEAF, 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_12 ;

- NISSAN LEAF, 2015 року випуску, номер кузова: НОМЕР_13 ;

- NISSAN LEAF, 2015 року випуску, номер кузова: НОМЕР_14 ;

- NISSAN LEAF, 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_15 ;

- NISSАN LEAF, 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_16 ;

2)заборони органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку цих транспортних засобів у разі зміни їх власника.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначено про те, що вона разом із ОСОБА_2 є учасником ТОВ "МОБІЛ КАР", яким належить по 50% частки у статутному капіталі товариства. Крім того, ОСОБА_2 є заступником директора товариства. 18.12.2021 ОСОБА_2 , діючи всупереч інтересам ТОВ "МОБІЛ КАР", уклав з ОСОБА_3 дев`ять договорів купівлі-продажу, за якими продав останньому транспортні засоби, що належали товариству. Заявником зазначено, що відчуження зазначеного майна відбулося незаконно, оскільки ОСОБА_2 не мав права укладати такі договори без рішення зборів учасників ТОВ "МОБІЛ КАР", тоді як вищий орган цього товариства ніколи не приймав рішення про продаж належних йому транспортних засобів.

Враховуючи зазначене, заявник вказала, що має намір звернутися до Господарського суду Одеської області із позовом про відшкодування збитків, завданих ОСОБА_2 незаконним відчуженням майна товариства, у розмірі щонайменше 1895502,96 грн.

ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову зазначила, що фактичне виконання такого рішення, у випадку задоволення вимог, залежатиме від наявності у боржника майна, за рахунок якого можливо буде відшкодувати такі збитки у виконавчому провадженні.

З метою ефективного захисту корпоративних прав, а також інтересів товариства заявник просила забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , аби унеможливити його відчуження та уникнути таким чином майнової відповідальності.

При цьому ОСОБА_1 зауважила, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів ОСОБА_1 та самого товариства, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи ОСОБА_2 здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема, відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має звернутися з позовом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову (вх.№4-50/22 від 27.09.2022) у справі №916/2519/22 задоволено та вжито заходи забезпечення позову, про які просила заявник.

Суд першої інстанції, надавши оцінку майбутньому позову ОСОБА_1 , предметом якого, за її словами, буде відшкодування шкоди у розмірі щонайменше 1895502,96 грн., встановив, що майбутні позовні вимоги є вимогами майнового характеру.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даному випадку може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак, й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову, навпаки, виступає запорукою виконання можливого рішення суду.

Стосовно вимоги заявника заборонити органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів у разі зміни їх власника, місцевий господарський суд зазначив, що вказана вимога також підлягає задоволенню.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 у справі №916/2519/22 скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на те, що застосовані господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом, майбутні позовні вимоги є вимогами майнового характеру, при цьому транспортні засоби, на які накладено арешт, не мають жодного відношення до предмету спору; заявник не надала жодних доказів, які б підтверджували відсутність грошових коштів у розмірі 1895502,96 грн. у відповідача, а також жодних доказів того, що апелянт вчиняє або в якийсь спосіб намагається вчиняти будь-які дії, що спрямовані на можливе ухилення виконання рішення суду, у разі можливого задоволення позову, відчуження чи приховування належного йому майна. У той же час, заявляючи вимоги про накладення арешту на транспортні засоби, заявник не обґрунтувала зв`язку між обраними заходами забезпечення позову і предметом позову, оскільки накладення арешту на майно має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

При цьому апелянт вказав, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В ухвалі, що становить предмет оскарження, не вбачається тверджень чи посилань щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в майбутньому. Доводи ОСОБА_1 , якими суд мотивував забезпечення позову, ґрунтуються виключно на її припущеннях.

Як зазначив скаржник, саме лише посилання на той факт, що у нього наявне на праві власності певне майно та в подальшому може бути якимось чином ним реалізовано не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, апелянт зауважив, що вартість арештованого майна в сукупності істотно перевищує суму заявлених позивачем вимог. Навіть за наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не мав їх накладати на всі транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_2 , адже таким чином не дотримуються вимоги щодо адекватності, співмірності та балансу інтересів всіх сторін провадження. Таким чином, як вказав скаржник, Господарський суд Одеської області при вирішенні питання про забезпечення позову не оцінив необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно апелянта, не врахував адекватності і співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами та не передбачив наслідків, що виникнуть у законного власника арештованого майна у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Щодо права позивача звертатися до суду із позовом про стягнення збитків апелянт зазначив, що ОСОБА_1 надано право звертатися до суду в інтересах юридичної особи, а позивач, навпаки, визначила ТОВ "МОБІЛ КАР" особою, що може набути статусу учасника справи, в якості відповідача у справі.

Також скаржник вказав, що оскільки жодних правових підстав для обмеження реалізації правомочностей ОСОБА_2 щодо власного майна немає, то слід вважати вжиття заходів забезпечення позову протиправним, надмірним втручанням у право власності та зловживанням процесуальними правами з боку ОСОБА_1 .

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду (вх.№1666/22 від 20.10.2022).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2022, серед іншого, поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі № 916/2519/22. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено учасникам справи строк до 08.11.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Призначено розгляд апеляційної скарги на 22.11.2022 о 10:00 год. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати копії матеріалів, необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали, на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

02.11.2022 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли копії матеріалів, необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали.

08.11.2022 представником ОСОБА_1 у підсистемі "Електронний суд" сформовано відзив на апеляційну скаргу (вх.№1662/22/Д2 від 08.11.2022), в якому представник просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що у майновому спорі суд може накласти арешт на майно відповідача лише в тому випадку, коли таке майно є предметом спору, ОСОБА_1 , пославшись на частину другу статті 136 Господарського процесуального кодексу України, зазначила, що фактично забезпечення позову пов`язане з майбутнім рішенням у конкретній справі та виступає гарантією того, що таке рішення буде виконано. Це пов`язано із закріпленим у статті 18 Господарського процесуального кодексу України принципом обов`язковості судового рішення. Разом з тим, положеннями статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника, проте за відсутності у боржника коштів чи інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

В той же час, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, а тому у випадку задоволення позову майбутнє рішення суду має призвести до фактичного вилучення у боржника присудженої суми грошей. Якщо ж скаржник не передасть їх стягувачу, то таку суму грошей можливо буде отримати за рахунок реалізації арештованого під час судового розгляду майна. Таким чином, накладення арешту на майно особи, з якої судом стягнено грошові кошти, відповідає завданню інституту забезпечення позову.

Заперечуючи проти доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не довела існування обставин, які б свідчили про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення її позову, ОСОБА_1 зазначила, що виходячи із частини другої статті 136 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка просить суд вжити превентивних заходів, не повинна беззаперечно доводити, що невжиття таких заходів точно та неминуче призведе до певних негативних наслідків. Достатньо, аби існувала цілком ймовірна можливість настання таких наслідків, підтверджена певними фактами.

Натомість у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_2 випливає з його схильності до протиправної поведінки, доказом чого є спосіб, завдяки якому він позбавив ТОВ "МОБІЛ КАР" майна, необхідного для виконання статутної діяльності останнього.

Стосовно тверджень скаржника про те, що вартість арештованого майна не є співмірною зі збитками, ОСОБА_1 зазначила, що розмір збитків розраховано виходячи із сукупної вартості незаконно відчуженого ОСОБА_2 майна за ціною, зазначеною у договорах купівлі-продажу від 18.12.2021. Як слідує із доданої Колесниковим К.Г. під час відчуження довідки про основні засоби ТОВ "МОБІЛ КАР", транспортні засоби були продані за балансовою вартістю, яка є нижче ринкової. У поданому позові ОСОБА_1 вказала, що вартість відчуженого майна є значно вищою, ніж зазначена у договорах. Оскільки вказану вартість можливо обрахувати шляхом проведення товарознавчої експертизи, позивач звернулася до експертної установи. Тому твердження апелянта про те, що розмір збитків є меншим за вартість арештованого майна, є передчасним.

21.11.2022 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання за вх.№1848/2022, відповідно до якого ОСОБА_1 просила зупинити апеляційне провадження у справі №916/2519/22 на підставі пункту 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Мотивуючи заявлене клопотання ОСОБА_1 зазначила, що ухвала, яку ОСОБА_2 оскаржує в апеляційному порядку, була винесена за заявою ОСОБА_1 до пред`явлення позову. Згодом ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, за яким ухвалою від 12.10.2022 відкрито провадження у справі №916/2642/22.

У вказаній справі №916/2642/22 ОСОБА_2 02.11.2022 було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі з підстав того, що він перебуває у складі Збройних Сил України. При цьому ОСОБА_2 мотивував необхідність зупинення провадження тим, що у зв`язку з військовою службою у нього відсутня можливість особисто приймати участь у судових засіданнях, а також відсутня можливість у достатній кількості спілкуватись з представником для формування позиції у справі. На підставі цього клопотання Господарський суд Одеської області ухвалою від 03.11.2022 зупинив провадження у справі №916/2642/22.

Отже, як зазначила ОСОБА_1 , перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України унеможливлює будь-яке судове провадження господарським судом, участь у якому приймає ОСОБА_4 , а наведені обставини зобов`язують суд зупинити провадження у справі.

На підтвердження заявленого клопотання ОСОБА_1 додано:

-копію клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі №916/2642/22;

-копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_17 від 01.07.2022 №129 про зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_17 з 01.07.2022.

-копію ухвали Господарського суду Одеської області від 03.11.2022 про зупинення провадження у справі №916/2642/22.

У зв`язку з відсутністю електропостачання, судове засідання, призначене на 22.11.2022 о 10:00 год., не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 розгляд справи №916/2519/22 призначено на 28.11.2022 о 12:00 год. З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказаною ухвалою суду постановлено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 про забезпечення позову у справі №916/2519/22 у розумний строк.

У зв`язку з відсутністю електропостачання, судове засідання, призначене на 28.11.2022 о 12:00 год., не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 розгляд справи №916/2519/22 призначено на 12.12.2022 о 14:00 год.

У зв`язку з відсутністю електропостачання, судове засідання, призначене на 12.12.2022 о 14:00 год., не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 розгляд справи №916/2519/22 призначено на 26.12.2022 об 11:00 год.

23.12.2022 через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про залучення доказів (вх.№1662/22/Д4 від 23.12.2022), згідно із яким ОСОБА_1 просила залучити до матеріалів справи №916/2519/22 копію висновку експерта №22-5882/5942ч5949.

Звертаючись із вказаним клопотанням ОСОБА_1 зазначила, що одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що ОСОБА_1 оцінила завдані їй збитки у розмірі 1895502,96 грн., тоді як середня ринкова вартісь автомобіля Tesla Model S, 2014 року випуску становить 1221000,00 грн., а автомобілю Nissan Leaf, 2017 року випуску - 536500,00 грн. Отже, вжиття судом заходів забезпечення позову та накладення арешту на 14 транспортних засобів, на думку ОСОБА_2 , не є співмірним із заявленими вимогами.

З цього приводу ОСОБА_1 заявила, що стверджуючи про середню ринкову вартість майна, ОСОБА_2 не довів це належними доказами, в той же час у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що позовні вимоги були обраховані під час звернення до суду із заявою про забезпечення позову, виходячи із зазначених ОСОБА_2 договорах купівлі-продажу цін, за які він продав майно ТОВ "МОБІЛ КАР". Разом з тим, ОСОБА_1 також вказала, що реальні ціни відчуженого майна є значно вищими, і що їх можливо встановити лише шляхом проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

З цією метою ОСОБА_1 звернулася до експертної установи, і 19.12.2022 її представник отримав паперову копію висновку експерта №22-5882/5942_5949, виготовленого експертом в електронній формі. Відповідно до цього висновку загальна вартість незаконно відчужених ОСОБА_2 автомобілів на момент укладення договорів становила 112490 доларів США. Враховуючи офіційний курс валют станом на день подання цього клопотання (36,5686 грн. / 1 долар США), на сьогодні середня ринкова вартість проданих транспортних засобів, а отже, і розмір завданої шкоди, становить 4113601,00 грн.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 щодо неспівмірності розміру завданої ним шкоди вартості транспортних засобів, на які суд наклав арешт, не є доведеним та не відповідає обставинам справи.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 отримала висновок експерта після відкриття апеляційного провадження, а тому не мала можливості надати цей доказ у встановлений законом строк з причин, що об`єктивно не залежали від неї, з метою об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а отже, забезпечення справедливого судочинства, ОСОБА_1 просила залучити до матеріалів справи №916/2519/22 висновок експерта.

26.12.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Д.Ю. Ворошилової надійшли заперечення на заяву про зупинення провадження у справі (вх.№1662/22/Д5 від 26.12.2022), відповідно до яких адвокат просила у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви; зава ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову була розглянута Господарським судом Одеської області 29.09.2022, тобто до відкриття провадження у справі, та без повідомлення ОСОБА_2 , який на той час вже перебував у складі Збройних Сил України. Враховуючи, що з огляду на приписи частини восьмої статті 140 Господарського процесуального кодексу України подання ОСОБА_2 апеляційної скарги не зупинило виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 у справі №916/2519/22, а також враховуючи встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи апеляційним господарським судом, представник ОСОБА_2 вважає, що жодних причин, які б перешкоджали перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали суду наразі не існує. Окрім того, представник скаржника зазначила, що необґрунтоване зупинення апеляційного провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду.

В судове засідання, яке відбулось 26.12.2022, ОСОБА_1 або її представник не з`явилися.

Стосовно здійснення судом апеляційної інстанції повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги судова колегія зазначає, що ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022, якою сторони повідомлялись про призначення наступного судового засідання на 26.12.2022 об 11:00 год., була направлена ОСОБА_1 за адресою, повідомленою цією особою суду ( АДРЕСА_1 ).

Інтереси ОСОБА_1 у Південно-західному апеляційному господарському суді представляє адвокат Сопільняк Валерій Юрійович. Так, в матеріалах справи міститься ордер від 08.11.2022 (серія ВН №1203712), який посвідчує повноваження адвоката Сопільняка В.Ю. на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Південно-західному апеляційному господарському суді на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 19.09.2022, яким повноваження адвоката не обмежуються.

Адвокат Сопільняк В.Ю., представляючи інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, направляв процесуальні документи (відзив на апеляційну скаргу, клопотання про залучення доказів) через підсистему "Електронний Суд".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 26.05.2021 набрав чинності Закон України № 1416-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи". Відповідно до цього Закону створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюється поетапно. Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті "Голос України" та на вебпорталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідні зміни також було внесено до Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України. Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС). У газеті "Голос України" від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистеми відеоконференцзв`язку. Таким чином, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.

Враховуючи викладене вище, Південно-західний апеляційний господарський суд звертає увагу, що з початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати зобов`язані реєструвати офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб (частина сьома статті 6 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 5.8 розділу І Положення про ЄСІТС передбачено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.06.2022 у справі №761/21436/20.

У пункті 5.6. Положення про ЄСІТС визначено, що користувач ЄСІТС - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у адвокат Сопільняк В.Ю. є користувачем ЄСІТС та має офіційну електронну адресу.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС).

Підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду. До Електронного кабінету користувачів надсилаються відомості, у тому числі про отримання та реєстрацію документів у справі, а також інші відомості, що призвели до зміни стану розгляду справи (пункт 37 Положення про ЄСІТС).

Таким чином, особи, які зареєстровані в ЄСІТС, мають змогу знайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, оскільки всі внесені до автоматизованої системи діловодства судів документи та повідомлення по справі надсилаються до Електронних кабінетів користувачів в автоматичному порядку.

Відтак, адвокат Сопільняк В.Ю. про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 26.12.2022 об 11:00 год., повідомлений належним чином.

Окрім того, ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022, якою розгляд справи №916/2519/22 призначено на 26.12.2022 об 11:00 год., оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень 15.12.2022, у зв`язку з чим вказана ухвала суду знаходиться у вільному доступі, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Поряд з цим, адвокат Сопільняк В.Ю. додатково повідомлявся про судове засідання, призначене на 26.12.2022 об 11:00 год., шляхом направлення йому ухвали суду апеляційної інстанції від 13.12.2022 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та в телефонному режимі.

Таким чином, оскільки розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника ОСОБА_1 .

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 26.12.2022 клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі №916/2519/22 з підстав перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, протокольною ухвалою суду відхилила його, з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази, додані до заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, встановила, що згідно із наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_17 від 01.07.2022 №129 солдата запасу ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_17 з 01.07.2022 та призначено сапером інженерно-саперного відділення роти спеціального призначення №2 загону спеціальних операцій №11 військової частини НОМЕР_17 , ВОС-166662Ф.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів вважає, що наведена норма процесуального закону спрямована на захист процесуальних прав сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, які знаходяться у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Натомість у даному випадку Господарським судом Одеської області ухвалою від 29.09.2022 застосовано заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, за якою ще не було відкрито провадження у справі, у зв`язку з чим ОСОБА_2 станом на час постановлення судом оспорюваної ухвали ще не набув статусу сторони у справі, а саме, статусу відповідача.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність такої підстави для зупинення провадження не означає, що суд повинен застосовувати її без урахування обставин кожної конкретної справи.

Південно-західний апеляційний господарський суд, розглядаючи апеляційну скаргу, із якою звернувся ОСОБА_2 , і виходячи з того, що предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Одеської області від 29.09.2022, якою накладено арешт на транспортні засоби, зареєстровані за скаржником, а також заборонено органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів у разі зміни їх власника, дійшла висновку, що у межах розгляду цієї справи дослідженню та оцінці підлягають застосовані судом заходи забезпечення позову, обґрунтованість та правомірність яких оспорює саме ОСОБА_2 , який наразі перебуває у складі Збройних Сил України.

При цьому колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, до припинення перебування у складі Збройних Сил України тощо), які зумовили зупинення провадження, а тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього, тоді як наявні у матеріалах оскарження докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Південно-західний апеляційний господарський суд також враховує, що зупинення провадження у справі є доцільним та законним, окрім випадків, коли воно не буде мати правового значення для розгляду справи, може зашкодити ефективності правозастосування та призведе до порушення принципу розумності дотримання процесуальних строків розгляду справи.

Відтак, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі №916/2519/22 слід відмовити.

Щодо наданих ОСОБА_1 додаткових доказів на підтвердження співмірності застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову, а саме, копії висновку експерта №22-5882/5942ч5949, колегія суддів зазначає, що частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Верховний Суд неодноразово вказував, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Враховуючи викладене, а також те, що висновок експерта №22-5882/5942_5949 станом на час постановлення оскаржуваної ухвали Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 ще не існував, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (вх.№1662/22/Д4 від 23.12.2022) про залучення до матеріалів справи №916/2519/22 копії висновку експерта №22-5882/5942_5949 слід відмовити.

В судовому засіданні, яке відбулося 26.12.2022, представники учасників справи надали усні пояснення, відповідно до яких представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник ТОВ "МОБІЛ КАР" просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши копії матеріалів оскарження ухвали суду, доводи апеляційної скарги та відзиву не неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як вбачається із протоколу №1 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ "МОБІЛ КАР" від 31.08.2017, ОСОБА_1 вирішено створити Товариство з обмеженою відповідальністю "МОБІЛ КАР"; сформувати у заснованому товаристві статутний капітал у розмірі 1000,00 грн. за рахунок вкладу засновника ОСОБА_1 ; затвердити статут товариства; призначити директора товариства.

В подальшому, ОСОБА_1 прийнято рішення, оформлене протоколом від 29.10.2019, про включення до складу ТОВ "МОБІЛ КАР" ОСОБА_2 шляхом його вступу до складу учасників товариства з внеском до статутного капіталу частки у сумі 3000000,00 грн.; збільшення розміру статутного капіталу товариства за рахунок залучення додаткового вкладу ОСОБА_1 у сумі 3000000,00 грн. та за рахунок внеску ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства в сумі 3000000,00 грн.; розподіл часток між учасниками (по 50% кожному учаснику у статутному капіталі товариства); затвердження нової редакції статуту.

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ "МОБІЛ КАР" є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1. статуту ТОВ "МОБІЛ КАР", затвердженого протоколом загальних зборів від 29.10.2019, надалі - статут, товариство створюється для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками.

Органами товариства є: загальні збори учасників; директор товариства; заступник директора (пункт 11.1 статуту). Вищим органом товариства є загальні збори учасників, до компетенції яких, зокрема, належить прийняття рішення щодо вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 20 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу або 100000,00грн. суми договору разово чи протягом одного календарного місяця незалежно від суми договору (позика, лізинг, оренда, банківський вклад, операції з цінними паперами та ін.) (підпункти 11.2.1. та 11.2.5.11. пункту 11.2. статуту).

23.04.2021 відбулися загальні збори учасників ТОВ "МОБІЛ КАР", на яких, серед іншого, прийнято рішення про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_5 та про затвердження повноважень заступника директора товариства ОСОБА_2 згідно статуту товариства (протокол ТОВ "МОБІЛ КАР" №1 від 23.04.2021).

14.12.2021 заступником директора ТОВ "МОБІЛ КАР", з метою покращення господарської діяльності, прийнято рішення №21/12 про продаж автомобілів (згідно переліку) за ціною, не менше їх балансової вартості, а також видано відповідний наказ №21/12 про продаж автомобілів.

18.12.2021 між ТОВ "МОБІЛ КАР" та ОСОБА_3 укладено 9 (дев`ять) договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які належали ТОВ "МОБІЛ КАР", на загальну суму 1895502,96 грн.

Як вбачається із наявної в матеріалах оскарження копії листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №31/15-198аз від 23.09.2022, станом на 01.12.2021 за ТОВ "МОБІЛ КАР" зареєстровано транспортні засоби у кількості 17 шт. Також у листі наявні відомості про перереєстровані транспортні засоби ТОВ «МОБІЛ КАР» з 01.12.2021 у кількості 9 шт. До листа додано копії договорів купівлі-продажу автомобілів, належних ТОВ «МОБІЛ КАР», та документів, що стали підставою для їх відчуження, і були перереєстровані з 01.12.2021.

Наявні в матеріалах оскарження копії заключних виписок за поточним рахунком ТОВ "МОБІЛ КАР" за період з 18.12.2021 по 12.02.2022 та за період з 12.02.2022 по 26.09.2022 свідчать про те, що 30.12.2021 за продані автомобілі на рахунок товариства надійшло 9000,00грн.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що відчуження вказаного майна відбулось незаконно, оскільки ОСОБА_2 , який підписав всі договори від імені товариства, не мав права укладати такі договори без рішення зборів учасників ТОВ "МОБІЛ КАР". Цими діями ОСОБА_2 завдав збитків товариству щонайменше на 1895502,96 грн., що становитиме ціну майбутнього позову, з яким ОСОБА_1 , як учасник ТОВ "МОБІЛ КАР", якій на праві власності належить 50% частки у статутному капіталі товариства, має намір звернутися до ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до пункту 2.1. статуту, затвердженого протоколом ТОВ "МОБІЛ КАР" від 29.10.2019, товариство створено з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками. Цю мету товариство досягає завдяки використанню свого майна, а саме, наданням належних йому транспортних засобів у платне користування третім особам.

Таким чином, як вказала позивач, відчуження транспортних засобів зменшує можливість отримання товариством прибутку і, як наслідок, знижує фінансові здобутки його учасників. Саме тому в останній редакції статуту учасники передбачили запобіжник неконтрольованому зменшенню його майна. Так, у пункті 11.2.1. та підпункті 11.2.5.11. пункту 11.2.5. статуту учасники встановили, що вищим органом товариства є загальні збори і будь-який договір, ціна якого перевищує 20% вартості чистих активів товариства або перевищує 100000,00 грн., може бути укладений лише за наявності на те рішення загальних зборів учасників. Натомість, як вбачається із договорів купівлі-продажу від 18.12.2021, ціна кожного з них перевищує зазначені в статуті 100000,00 грн., а отже, вони не могли укладатися без відповідного рішення загальних зборів учасників.

З урахуванням викладеного вище, ОСОБА_1 зазначила, що вказані дії ОСОБА_2 , які полягали у відвертому нехтуванні положень статуту ТОВ "МОБІЛ КАР" стосовно мети, для якої було створено це товариство, а також неприкрите зухвальство, з яким він продав неналежне йому майно (з урахуванням того, що в рішенні та наказі про продаж вказано, що продаж здійснено для покращення результатів діяльності товариства), вказують на схильність ОСОБА_2 до протиправних дій на шкоду іншим особам. Тому, на думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дізнавшись про вимоги щодо відшкодування шкоди, спробує позбавитись належного йому майна з метою уникнення майнової відповідальності.

З відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №31/15-197-аз від 23.09.2022 вбачається, що у власності ОСОБА_2 перебувають транспортні засоби, на які позивач просила накласти арешт з метою забезпечення ефективного захисту корпоративних прав заявника, а також інтересів товариства.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби та заборони органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку цих транспортних засобів у разі зміни їх власника.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Згідно із статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

забороною відповідачу вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 137 названого Кодексу містить невичерпний перелік заходів забезпечення позову і припис про те, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Південно-західний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Апеляційний господарський суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У наведених висновках Південно-західний апеляційний господарський суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, що неодноразово викладалась, зокрема, в пункті 15 постанови від 14.06.2018 у справі №916/10/18, в пункті 14 постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, а також в постановах від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 29.01.2021 у справі №910/10957/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 19.05.2021 у справі № 916/3638/20.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Місцевий господарський суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову та застосовуючи заходи забезпечення позову, з посиланням на приписи статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, мотивував своє рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову, навпаки, виступає запорукою виконання можливого рішення суду.

Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд попередньої інстанції допустив порушення норм частини другої статті 136 та частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зокрема, про такі обставини в даній справі могли би свідчити вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (витрачання коштів, укладення договорів поруки чи застави тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Наведена вище правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20.

На думку колегії суддів, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, застосовуючи таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як обґрунтоване припущення, дійшов помилкового висновку про необхідність її задоволення.

Так, судом попередньої інстанції зазначено, що між заявником, як учасником ТОВ «МОБІЛ КАР», та ОСОБА_2 , як посадовою особою товариства, виник спір про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, у розмірі щонайменше 1895502,96 грн., тобто, предметом майбутнього позову є вимоги майнового характеру, а тому накладення арешту на майно та заборону органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку цих транспортних засобів у разі зміни їх власника є співмірними заходами забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Однак, Господарським судом Одеської області не враховано, що підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен не лише обґрунтувати причини звернення з такою заявою, а й надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів.

Таким чином, судове рішення, яким накладено арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_2 , та заборонено органам державної реєстрації (перереєстрації) прав на транспортні засоби вчиняти дії з реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку вказаних вище транспортних засобів у разі зміни їх власника, побудовано виключно на припущеннях без обґрунтування, дослідження та оцінки, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про неможливість чи ускладнення виконання рішення у справі у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас місцевий господарський суд в порушення частини другої статті 136 та частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України не досліджував питання наявності та доведеності позивачем дійсного потенційного істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Відсутність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, виключає у розумінні приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України необхідність вжиття таких заходів.

Самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та належних обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що висновок суду попередньої судової інстанції про співмірність і адекватність вжитих заходів забезпечення позову є передчасним, адже судом не встановлено обставин того, що ОСОБА_2 вчиняються дії, які вказують або могли б вказувати на можливість подальшого ухилення від виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Окрім того, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, залишив поза увагою, що предметом майбутнього позову заявником визначено стягнення збитків, заподіяних ОСОБА_2 внаслідок продажу 9 транспортних засобів Nissan Leaf 2013, 2015, 2017 років, однак наклав арешт на зареєстровані за ОСОБА_2 15 транспортних засобів Nissan Leaf 2013, 2015, 2016, 2017 років та Tesla Model S, 2014 року. Таким чином, суд не дотримався вимог щодо адекватності, співмірності та балансу інтересів всіх сторін провадження.

Таким чином, враховуючи наведене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що Господарський суд Одеської області невірно застосував положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку.

Водночас аргументи апелянта про те, що заявляючи вимоги про накладення арешту на транспортні засоби, заявник не обґрунтувала зв`язку між обраними заходами забезпечення позову і предметом позову, так як накладення арешту на майно має стосуватися майна, що належить до предмета спору, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи не узгоджуються з приписами статті 137 Господарського процесуального кодексу України. При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, в якій Суд відступив від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі №904/3459/19 та від 28.05.2021 у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

З урахуванням мотивів, які містяться у цій постанові, апеляційним господарським судом аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не приймаються до уваги як такі, що не узгоджуються з нормами процесуального права.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим і відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам процесуального закону не відповідає, а вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову суперечать нормам процесуального законодавства.

Оскільки судове рішення, що оскаржується, ухвалене з порушенням норм процесуального права, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність скасування цього судового рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269-271, 277, 281-284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІЛ КАР", ОСОБА_2 про відшкодування збитків - скасувати.

3.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову (вх. № 4-50/22 від 27.09.2022) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.12.2022.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран