ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/935/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Валєєвої Т.Е.,

при секретарі судового засідання Микитин Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" (А-8, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77308)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" (вул. Євшана, 9, кімн. 403, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300)

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном

за участю представників сторін:

від позивача: Сорохтея В.М.;

від відповідача: Боровця В.Д.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" (далі - ДП "КДЕЗ ІХП НАН України", позивач) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" (далі - ТОВ "ІВМ-Техносервіс", відповідач) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити приміщення від майна (обладнання) та підписати акт приймання-передачі предмета договорів оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17, від 19.01.2021 №01/19/01/21.

Дії суду щодо розгляду справи

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.11.2021 та клопотання ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" про витребування доказів до розгляду в підготовчому засіданні, про що сторони належним чином повідомлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

02.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№17283/21).

03.11.2021 у підготовчому засіданні з`явились представники обох сторін, якими суду подано:

- представником позивача заперечення на відзив (вх.№17523/21);

- представником відповідача письмові заперечення на витребування доказів (вх.№17399/21), клопотання про залучення третьої особи (вх.№18890/21) та клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№17398/21). Судом відкладено підготовче засідання на 12.11.2021 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

04.11.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшли пояснення (вх.№17470/21; не підписані КЕП).

12.11.2021 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою судді Валєєвої Т.Е. працездатності. Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 02.12.2021 учасників процесу повідомлено про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 20.12.2021.

20.12.2021 у підготовчому засіданні з`явились представники обох сторін, якими суду подано:

- представником відповідача клопотання про приєднання (долучення) доказів до матеріалів справи (вх.№20402/21) та заяву з поясненнями у справі (вх.№20403/21);

- представником позивача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№20406/21) та заяву про розроблення проєкту мирової угоди (вх.№20407/21).

Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.01.2022 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

28.12.2021 до суду від позивача надійшла заява (вх.№20864/21).

29.12.2021 до суду від ТОВ «Нітроген Енергія» надійшла заява (вх.№20935/21).

12.01.2022 у підготовчому засіданні з`явились представник обох сторін, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, для можливості ознайомитись із заявою позивача та надати свою позицію щодо неї. Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 25.01.2022 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

24.01.2022 електронною поштою до суду від позивача надійшов лист (вх.№1052/22; не підписаний КЕП).

24.01.2022 судом надано відповідь (вих.№909/935/21/1070/22) на звернення позивача.

До суду надійшло ряд документів:

- від відповідача письмові пояснення (вх.№1068/22 від 24.01.2022);

- від позивача додаткові пояснення (вх.№1113/22 від 24.01.2022) та листи (вх.№1843/22 від 07.02.2022; вх.№2117/22 від 10.02.2022);

- від відповідача заява (вх.№2295/22 від 14.02.2022).

25.01.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку із збільшенням захворюваності на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, серед працівників суду та згідно з розпорядженням заступника голови Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2022 №2/г. Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 15.02.2022 учасників процесу повідомлено про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 28.02.2022.

28.02.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану (Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022).

18.04.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№4369/22) про відкладення розгляду справи до моменту скасування воєнного стану на території України.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 20.07.2022 учасників процесу повідомлено про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 03.08.2022.

03.08.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№9893/22) про долучення до матеріалів справи доказів та клопотання (вх.№9891/22) про об`єднання позовів №909/935/21 та №909/568/22 в одне провадження.

03.08.2022 у підготовчому засіданні з`явились представники обох сторін; представник відповідача подав заяву (вх.№9921/22) про направлення поштової кореспонденції на електронну адресу. Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача (вх.№9891/22) про об`єднання позовів №909/935/21 та №909/568/22 в одне провадження та відкладено підготовче засідання на 14.09.2022 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

При винесенні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про об`єднання позовів №909/935/21 та №909/568/22 в одне провадження суд виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 173 ГПК України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а підготовче засідання у даній справі №909/935/21 вже розпочато та триває.

25.08.2022 до суду від позивача надійшов лист (вх.№11097/22).

14.09.2022 у підготовчому засіданні з`явились представники обох сторін, представник відповідача подав клопотання (вх.№12115/22) про поновлення строку для долучення доказів до матеріалів справи. У підготовчому засіданні судом:

- залишено клопотання відповідача (вх.№8890/21) про залучення третьої особи без розгляду у зв`язку з його відкликанням представником відповідача;

- визнано причини неподання доказів у встановлений строк поважними та приєднано документи до матеріалів справи;

- відмовлено у задоволенні клопотання позивача (вх.№1138/22 від 24.01.2022) про заміну неналежного відповідача або залучення належного власника майна в якості співвідповідача (обґрунтування наведено нижче);

- закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.10.2022.

Відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання, про наступне судове засідання представників сторін повідомлено в судовому засіданні під розписку.

06.10.2022 у судовому засіданні з`явились представники обох сторін, судом оголошено перерву у розгляді справи по суті до 13.10.2022 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

13.10.2022 у судовому засіданні з`явились представники обох сторін, представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи інформації про вжиті відповідачем заходи із метою спонукання позивача повернути належне відповідачу обладнання (вх.№13736/22). Судом відкладено розгляд справи по суті на 09.11.2022 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання), про що сторони повідомлено у судовому засіданні під розписку.

14.10.2022 до суду від позивача надійшла довідка (вх.№13775/22).

09.11.2022 до суду від відповідача надійшли: клопотання (вх.№15218/22) про долучення до матеріалів справи доказів із метою усунення технічної помилки; заява щодо строків розгляду справи (вх.№15220/22); заява (вх.№15219/22) про надання в електронному вигляді копії технічного запису всіх судових засідань по справі.

У судових засіданнях 09.11.2022, 10.11.2022 та 14.11.2022 з`являлись представники обох сторін, судом оголошено перерву з розгляду справи по суті до 10.11.2022, 14.11.2022 та до 02.12.2022. Відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання, про наступне судове засідання представників сторін повідомлено в судовому засіданні під розписку.

14.11.2022 до суду надійшли письмові пояснення позивача (вх.№15458/22), з проханням долучити до матеріалів справи лист.

У судовому засіданні 02.12.2022 з`явились представники обох сторін.

У зв`язку з чим, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиції сторін

Позиція позивача. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч досягненню згоди про розірвання договору оренди обладнання від 19.01.2021 №01/19/01/21 та припинення орендних правовідносин, відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем своїм нерухомим майном (складськими приміщеннями №1 та №2), що належать позивачу на праві власності, шляхом невчинення відповідачем дій щодо отримання свого майна (обладнання) з оренди.

Як на правову підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 3, 13, 15, 16, 319, 391, 527 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Позиція відповідача. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що відповідач не вчиняв жодної протиправної і незаконної поведінки, навпаки, декілька разів намагався забрати своє обладнання у позивача, а коли позивач відмовляв пропонував інші способи для вирішення спору.

Як на правову підставу поданого відзиву відповідач посилається на ст. 785 ЦК України, 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Судом встановлено, що будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Обставини справи, встановлені судом

27.12.2017 між ТОВ "ІВМ-Техносервіс" (орендодавець) та ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" (орендар) укладено договір оренди обладнання №1/12/17 (далі договір №1; а.с. 7-10 том І).

Умови договору №1 такі.

Орендодавець передає, орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору (п. 1.1).

Найменування обладнання, яке передається орендарю за цим договором, його комплектність, технічні характеристики, строк оренди обладнання, інші умови, які орендодавець вважає необхідними для забезпечення своїх майнових прав при використанні орендованого за цим договором обладнання зазначаються в додатку №1 до цього договору. Додаток №1 підписується сторонами цього договору та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2).

Орендар використовує орендоване за цим договором обладнання за його технічним призначенням (п. 2.1).

Орендар гарантує використання орендованого за цим договором обладнання для виробництва розчину соляної кислоти 10-14%, відповідно до норм законодавства України, положень цього договору (п. 2.2).

Орендодавець передає орендарю обладнання в технічно робочому (справному) стані, попередивши про всі особливі властивості обладнання. Орендар (його належний представник) зобов`язаний у присутності орендодавця пересвідчитися у справності обладнання, яке передається йому в оренду, і після цього підписати акт прийому-передачі обладнання. Підписання належним представником орендаря акта прийому-передачі обладнання засвідчує: факт передачі орендодавцем технічно справного обладнання (п. 3.5).

Початок строку оренди обладнання, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати підписання акта прийому-передачі такого обладнання. Орендодавець надає обладнання в оренду орендарю строком на 2 роки з моменту готовності до оренди, з правом пролонгації при згоді сторін (п. 4.1).

В акті прийому передачі, іншому двосторонньому документі, підписаному сторонами до цього договору, може бути визначена тільки дата передачі обладнання в оренду, яка також є датою початку строку оренди. В такому випадку обладнання вважається переданим в оренду на невизначений строк, до отримання орендарем вимоги орендодавця про повернення обладнання у визначений орендодавцем строк, або дату (п. 4.2).

Орендар повинен повернути обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в акті прийому-передачі, договорі, в іншому двосторонньому документі сторін, підписаному до цього договору, або у вимозі орендодавця про повернення обладнання у визначений строк (п. 5.1).

Якщо обладнання за цим договором було передано в оренду на невизначений строк, орендар повинен повернути його орендодавцю протягом трьох діб після направлення такої вимоги орендодавця про повернення обладнання, або в більш тривалий строк, вказаний у такій вимозі. Вимога може бути направлена факсом, телефоном, передана в письмовій формі під розпис уповноваженій особі орендаря, або рекомендованим чи цінним листом (п. 5.2).

Орендар повинен повернути обладнання негайно в день розірвання договору орендодавцем з підстав передбачених законодавством, або з підстав, зазначених цим договором (п. 5.3).

Орендар повинен повернути обладнання технічно справним, в такому ж стані як отримав в оренду. Крім того, обладнання повинно бути відчищено від будівельного, монтажного, іншого бруду, від забруднення фарбою, мастилами, іншими технічними забруднювачами та сумішами. При поверненні забрудненого обладнання, орендар повинен оплатити всі витрати орендодавця по видаленню забруднення з обладнання, на підставі виставленого орендодавцем рахунку в безакцептному порядку (п. 5.3).

При поверненні орендарем обладнання орендодавцю, уповноважені представники сторін здійснюють огляд його технічного стану. Результати огляду технічного стану обладнання відображаються в акті огляду технічного стану обладнання (п. 5.4).

У разі виявлення слідів пошкоджень, поломок, забруднень обладнання, такі дані заносяться до акта огляду технічного стану обладнання та робиться запис стосовно вини орендаря у виявлених недоліках обладнання (п. 5.4.1).

У разі встановлення факту технічної несправності обладнання, його некомплектності (відсутності деталей) такі факти заноситься в акт огляду технічного стану обладнання (п. 5.4.2).

За наслідками підписання акта огляду технічного стану обладнання, уповноважені представники сторін підписують акт прийому-передачі обладнання. Якщо при огляді технічного стану обладнання були зафіксовані обставини, викладені в п. 5.4.1, 5.4.2 договору, в акті прийому-передачі обладнання робиться запис про повернення обладнання в неналежному стані з вини орендаря (п. 5.5).

Орендар повинен оплатити витрати орендодавця по приведенню обладнання в належний стан, його ремонту, відшкодувати інші збитки орендодавця, які є наслідками обставин, зазначених в п. 5.4.1, 5.4.2 договору (п. 5.6).

У випадку встановлення фактів пошкодження, втрати (викрадення) орендованого за договором обладнання чи його деталей, орендар відшкодовує вартість обладнання та його деталей, втрачених під час оренди, на основі додатково виставленого рахунку орендодавцем і у відповідності з діючими ринковими цінами на нове обладнання, а також оплачує всі витрати, пов`язані з ремонтними роботами, придбанням нового обладнання, або відшкодовує втрачене обладнання ідентичним, яке придбає сам орендар у безспірному порядку (п. 5.7).

Підтвердженням факту повернення орендованого майна орендодавцю є відповідним чином складений та підписаний акт повернення обладнання. До підписання сторонами такого акта, обладнання вважається таким, що знаходиться в користуванні орендаря та не повернуто орендодавцю (п. 5.8).

Цей Договір підлягає достроковому розірванню у випадках (п. 13.1):

- орендар використовує обладнання з порушенням умов договору;

- орендар порушує використання обладнання за призначенням і його зберігання;

- орендар погіршує стан обладнання (майна);

- орендар не вносить оренду плату у розмірі та строк, вставлений даним договором;

Якщо орендар не виправить порушення, вказані в підпунктах (13.1.1-13.1.4.) п. 13.1 в термін 3 календарних днів з дня отримання письмового повідомлення від орендодавця, якій вимагає виправити ці порушення, то даний договір вважається розірваний на наступний день після проходження 3 денного терміну з дня отримання повідомлення (п. 13.2).

Якщо даний договір розірваний з вини орендаря у відповідності до вимог закону та вимог даного договору, орендар миттєво втрачає право використання обладнання, а орендодавець отримує право вилучити обладнання без попереднього повідомлення орендаря, негайно, після розірвання даного договору. Дострокове розірвання договору не звільняє орендаря від виконання зобов`язань по сплаті орендної плати (п. 13.3).

Даний договір вступає в дію, починаючи з дати його укладення та діє до закінчення періоду оренди, разом зі всіма продовженнями при перервах з причини форс-мажорних обставин (п. 15.1).

У випадку необхідності з боку орендаря, за домовленістю сторін термін дії договору може бути продовжено, про що сторони складають відповідний додаток до даного договору, який є його невід`ємною частиною (п. 15.2).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

У додатку №1 до договору №1/12/17 від 27.12.17 визначено перелік обладнання, яке підлягає передачі за актом прийому-передачі. Даний додаток складений між ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" та ТОВ "ІВМ-Техносервіс", а підписаний та скріплений печатками ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" та ТОВ "Нітроген Енергія" за довіреністю (а.с. 11 том І).

28.12.2017 за актом прийому-передачі до договору оренди обладнання №1/12/17 від 27.12.17 в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування обумовлене договором обладнання в оренду, що в цілому іменується установка виробництва розчину соляної кислоти 10-14%. Акт складений між ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" та ТОВ "ІВМ-Техносервіс", а засвідчений підписами та печатками ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" та ТОВ "Нітроген Енергія" за довіреністю (а.с. 12 том І).

Обладнання, відповідно до договору №1/12/17 від 27.12.17, монтовано та доставлено ФОП Королем Сергієм Михайловичем, на підставі договору поставки та виконання робіт №15/05/17 від 15.05.2017, укладеного між ФОП Королем Сергієм Михайловичем (постачальник) та ТОВ «ІВМ-Техносервіс» (покупець) (а.с. 184 том І).

30.12.2020 ТОВ "ІВМ-Техносервіс" зверталося до ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" з повідомленням про дострокове розірвання дії договору №01/30/12/20, у зв`язку з несплатою позивачем за період лютий - листопад 2020 року грошових коштів за оренду виробничого обладнання (а.с. 13 том І).

Листом від 13.01.2021 №01/13/01/21 відповідач повідомив позивача, що договір оренди від 27.12.2017 №1/12/17 припинив свою дію та повідомив щодо можливості переукладання вказаного договору з мінімальним розміром щомісячної орендної плати у сумі 30 000,00 грн (а.с. 14).

Листом від 14.01.2021 №01/14/01/2021 відповідач повідомив позивача щодо орендної плати (а.с. 15).

19.01.2021 між ТОВ "ІВМ-Техносервіс" (орендодавець) та ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" (орендар) укладено договір оренди обладнання №01/19/01/21 (далі - договір; а.с. 16-19 том І).

Умови договору такі.

Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору (п. 1.1).

Договірні сторони зазначають, що обладнання орендодавця, котре використовуватиме орендар по цьому договору, було передано орендарю ще на підставі договору оренди від 27.12.2017 №1/12/17 та акта прийому-передачі від 28.12.2017.

Факт передачі обладнання в оренду 28.12.2017 було також підтверджено (визнано) орендарем в акті звірки взаєморозрахунків від 10.12.2020 (п. 1.2).

Згідно із п. 13.2 договору оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17, дія цього договору була достроково розірвана 26.12.2020 (п. 1.3).

Після розірвання 26.12.2020 дії договору оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17 орендоване обладнання від орендаря не було повернуте орендодавцю і з володіння (користування) орендаря не вибувало (п. 1.4).

Зважаючи на те, що сторони уклали 19.01.2021 даний договір, то для цілей цього договору доказом знаходження на цей момент орендованого обладнання в орендодавця слугує акт прийому-передачі від 28.12.2017 до договору оренди обладнання №1/12/17 від 27.12.2017.

Договірні сторони погоджуються, що з огляду на фактичне перебування орендованого обладнання в орендаря і після 26.12.2020, то із укладенням в січні 2021 року нового договору оренди не потрібно укладати новий акт прийому-передачі майна в оренду.

Перелік обладнання, котре знаходиться в оренді орендаря, наведено в додатку №1 від 27.12.2017 до договору від 27.12.2017 №01/12/17, а тому договірні сторони не укладають нового переліку обладнання, котре перебуває в оренді орендаря (п. 1.5).

Сторони засвідчують, що даний договір, а також акт прийому-передачі від 28.12.2017 було підписано уповноваженими сторонами та при наявності у них достатніх та необхідних повноважень (п. 3.3).

Строк оренди починається із моменту підписання даного договору і закінчується 31.12.2021 (п. 4.1).

У випадку коли жодна із договірних сторін не заявить заперечення до 31.12.2021, то дія даного договору оренди пролонгується на календарний рік (п. 4.2).

Орендар зобов`язаний повернути обладнання орендодавцю в день закінчення строку оренди, передбаченого в п. 4.1 даного договору (п. 5.1).

Орендар зобов`язаний повернути орендодавцю обладнання на наступний день після дня дострокового розірвання дії даного договору у випадках, передбачених цим договором (п. 5.2).

Орендар сплачує орендодавцю орендну плату в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця за весь строк користування обладнанням.

Зважаючи на те, що після розірвання 26.12.2020 дії договору оренди обладнання від 27.12.2017 №1/12/17 орендоване обладнання від орендаря не було повернуте орендодавцю і з володіння (користування) орендаря не вибувало, то орендна плата нараховується та сплачується орендарем за період із 26.12.2020 (п. 6.1.)

Орендна плата сплачується за кожний місяць строку оренди залежно від виробництва продукту на обладнанні.

У розрахунку орендна плата становить 150,00 (сто п`ятдесять) грн за 1 (одну) тону, виготовленого на обладнанні продукту, а саме:

Орендна плата = 150,00 грн * кількість тон виготовленого продукту за календарний місяць.

В останній день місяця орендар надає орендодавцю довідку про кількість виготовленого продукту (п. 6.2).

У випадку, коли обчислений розмір орендної плати за календарний місяць у спосіб, передбачений в п. 6.2 даного договору становитиме менше 30 000,00 (тридцять тисяч) грн, то орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю за такий календарний місяць орендну плату в розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) грн.

У випадку, коли обчислений розмір орендної плати за календарний місяць у спосіб, передбачений в п. 6.2 даного договору становитиме більше 30 000,00 (тридцять тисяч) грн, то орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю за такий календарний місяць орендну плату в розмірі, котра обчислена у спосіб, який визначений в п. 6.2 даного договору (п. 6.3).

Орендар сплачує орендну плату без будь-яких вирахувань до 10-го числа кожного місяця за попередній місяць (п. 6.4).

Орендодавець за цим договором має право:

- вимагати від орендаря своєчасно сплачувати орендну плату за договором;

- змінювати розмір орендної плати;

- в будь-який час перевірити умови користування орендованим обладнанням та його зберігання орендарем;

- вимагати від орендаря відшкодування збитків, завданих невиконанням умов договору (п. 7.2).

Орендар за цим договором зобов`язаний нести витрати по монтуванню, обслуговуванню орендованого обладнання та його транспортуванню при отриманні від орендодавця, а також проведенні демонтажу та поверненні обладнання орендодавцю (п. 8.1.4).

Договірні сторони погодились, що дія даного договору достроково розривається у наступних випадках:

- орендар використовує обладнання з порушенням умов даного договору;

- орендар порушує використання обладнання за призначенням або умови його зберігання;

- орендар погіршує стан обладнання;

- орендар не вносить орендну плату у розмірі та в строк, що передбачений даним договором;

- орендар не погоджується на зміну розміру орендної плати (13.1).

Якщо орендар не виправить порушення або/та підстави дострокового розірвання дії даного договору (вказані в підпунктах 13.1.1. - 13.1.5) в триденний строк із моменту отримання письмового повідомлення орендодавця, то дія даного договору вважається достроково розірвана на наступний день після закінчення триденного строку (п. 13.2).

Орендоване майно є і залишається власністю орендодавця незалежно від розміру орендних платежів та інших обставин (п. 14.2).

Даний договір починає діяти із моменту його підписання і закінчується 31.12.2021 (п. 15.1).

У випадку коли жодна із договірних сторін не заявить заперечення до 31.12.2021, то дія даного договору оренди пролонгується на календарний рік (п. 15.2).

Договір підписано й скріплено печатками сторін.

Відповідач звертався до позивача з листом-пропозицією від 11.03.2021 №01/11/03/21 про зміни у договорі стосовно орендної плати (а.с. 20 том І).

Листом 12.03.2021 №120 позивач надав відповідь відповідачу на лист від 11.03.2021 №01/11/03/21, у якому просив не перешкоджати у його праві розглянути пропозиції про зміну умов вказаного договору (а.с. 21 том І).

Листами від 16.03.2021 №01/16/03/21 та від 19.03.2021 №01/19/03/21 відповідач просив позивача дозволити провести демонтаж обладнання 16.03.2021, 19.03.2021 (а.с. 22, 23 том І).

Листом від 16.03.2021 №129 позивачем надіслано відповідачу комерційну пропозицію щодо придбання частини обладнання (а.с. 107 том І).

16.03.2021 між ТОВ «ІВМ-Техносервіс» (замовник) та ФОП Королем Сергієм Миколайовичем (виконавець) укладено договір №02/16/03/21 про демонтаж обладнання (а.с. 111 том І).

Відповідно до п. 1.1. договору №02/16/03/21 про демонтаж обладнання, виконавець зобов`язується здійснити демонтаж обладнання замовника, а замовник зобов`язується прийняти послуги виконавця із демонтажу обладнання та оплатити вартість таких послуг на умовах даного договору.

Додатком №1 до договору №02/16/03/21 про демонтаж обладнання, визначено перелік обладнання, котре підлягає демонтажу (а.с. 114 том І).

16.03.2021 ТОВ «ІВМ-Техносервіс» та ФОП Королем С.М. складено акт про неможливість проведення демонтажу до договору від 16.03.2021 №02/16/03/21, згідно з яким вказано про неможливість проведення демонтажу з незалежних від виконавця причин (а.с. 116 том І).

19.03.2021 ТОВ «ІВМ-Техносервіс» та ФОП Королем С.М. складено акт про неможливість проведення демонтажу до договору від 16.03.2021 №02/16/03/21, згідно з яким вказано про неможливість проведення демонтажу з незалежних від виконавця причин (а.с. 117 том І).

Листом від 30.03.2021 №171 позивач звернувся до відповідача, в якому вказав на необґрунтованість зміни ціни договору та просив направити уповноважених представників відповідача (а.с. 24 том І).

Відповідно до акта огляду установки виробництва розчину соляної кислоти 10-14% від 31.03.2021, складеного керівником і посадовими особами ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" та запрошеного фахівця головного інженера ТОВ "Завод ДК Орісіл", проведено огляд демонтованого обладнання установки виробництва розчину соляної кислоти 10-14% на виробничій площадці позивача, за результатами якого підтверджено, що обладнання перебуває у придатному для використання стані та в повній комплектності (а.с. 25 том І).

Листом від 05.04.2021 №187 позивачем надіслано відповідачу повідомлення про ціну зберігання обладнання (а.с. 108 том І).

Листом від 06.04.2021 №190 позивачем надіслано відповідачу акти приймання-передачі обладнання з оренди у зв`язку із розірванням договору оренди від 19.01.2021 №01/19/01/21 (а.с. 120-121 том І).

У листі від 15.04.2021 №206 позивач погодився з пропозицією відповідача розірвати договір, зазначеною у листі від 30.03.2021 №171 (а.с. 39 том І).

Листом від 23.04.2021 №01/23/04/21 відповідач просив позивача самостійно назвати зручну дату, коли позивач буде готовий повернути обладнання (а.с. 40-42 том І).

Листом від 19.05.2021 №277 позивачем надіслано відповідачу відповідь на лист про досудове врегулювання спору та повернення ТОВ "ІВМ-Техносервіс" обладнання від 23.04.2021р. №01/23/04/21, в якій вказано на необґрунтованість вимог даного листа (а.с. 43-44 том І).

Листом від 21.06.2022 №01/21/06/21 відповідач просив позивача самостійно назвати зручну дату, коли позивач буде готовий повернути обладнання або розглянути викуп цього обладнання (а.с. 22-23 том ІІ).

Листами від 30.06.2021 №01/30/06/21 та від 05.07.2021 №01/01/07/21 відповідач просив позивача дозволити провести демонтаж 07.07.2021 та завчасно просив перенести дату демонтажу на 08.07.2021 (а.с. 45, 46 том І).

Листом від 06.07.2021 №361 позивач просив відповідача надати документи на підтвердження права власності на обладнання; визначити власника обладнання та оплатити вартість зберігання обладнання в сумі 50 000,00 грн; надати копії документів, пов`язаних з проектуванням, погодженням та виготовленням обладнання (а.с. 47).

Листами від 08.07.2021 №366, від 21.07.2021 №387, від 29.07.2021 №401 позивач просив відповідача прибути для отримання майна з оренди, а також надати відповідь на лист від 06.07.2021 №361 (а.с. 138 том І).

У листі відповідача від 21.07.2021 вказано на відмову позивача надати відповідачу обладнання (а.с. 141 том І).

Листами від 05.08.2021№01/05/08/21, від 18.08.2021 №01/18/08/21 та від 22.10.2021 №01/22/10/21 відповідач просив позивача самостійно назвати зручну дату, коли позивач буде готовий повернути обладнання (а.с. 48-49, 147, 151 том І).

У листі позивача від 25.08.2021 №452 вказано відповідачу на можливість отримання обладнання (а.с. 149-150 том І).

22.07.2022 позивачем надіслано відповідачу відповідь лист №316 на лист відповідача «Про досудове врегулювання спору» (а.с. 43 том ІІ).

10.08.2022 адвокатом Боровцем В.Д. надіслано адвокатський запит Королю С.М., з проханням надати відповіді на питання щодо здійснення поставки, монтажу, приведення у робочий стан обладнання (установки виробництва розчину соляної кислоти 10-14%), щодо залучення до судових спорів з приводу вказаного (а.с. 44-45 том ІІ).

17.08.2022 Королем С.М. надано відповідь на запит, у якій підтверджено поставку та монтаж обладнання установки виробництва розчину соляної кислоти 10-14%; вказано про виконання договору, укладеного з ТОВ «ІВМ-Техносервіс»; зазначено про те, що під час монтажу обладнання враховано технічні умови, надані позивачем; вказано на відсутність судових спорів з даного приводу.

У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебувають на розгляді справи з тими ж самими сторонами, зокрема:

- справа №909/568/22 за позовом ТОВ "ІВМ-Техносервіс" до ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" про стягнення 990 000,00 грн неустойки, нарахованої ТОВ "ІВМ-Техносервіс" відповідачу у цій справі - ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" за невиконання обов`язку щодо повернення речі за період з 16.03.2022 по 31.07.2022 у розмірі подвійної орендної плати на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України;

- справа №909/635/22 за позовом ДП "КДЕЗ ІХП НАН України" до ТОВ "ІВМ-Техносервіс" та ФОП Короля С.М. про визнання удаваного правочину - договору поставки та виконання робіт №15/05/17 від 15.05.2017, укладеного між ФОП Королем С.М. та ТОВ "ІВМ-Техносервіс", з відповідними додатками до нього - недійсним.

Норми права, які застосував суд. Мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

І. Загальні засади захисту прав та законних інтересів

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені ч. 2 ст. 16 цього кодексу.

Частиною 2 статті 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 925/1265/16 (п. 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц (п. 14) та від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (п. 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (п. 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15.

Також у постанові від 29.06.2022 у справі №902/882/21 Верховний Суд вказував, що при вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права особи чи інтересу. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи чи інтерес, за захистом якого позивач звернувся до суду; яке саме право порушено чи інтерес та в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права чи інтересу, якщо воно мало місце.

Таким чином, за загальним принципом правосуддя тільки порушене право підлягає захистові судом.

ІІ. Щодо порушення права позивача у даній справі

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу.

За ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Під час розгляду справи судом встановлено, що як відповідач (орендодавець), так і позивач (орендар) визнали обставину (факт) розірвання договору оренди №2, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України є доведеною і не потребує доказуванню.

У відповідності до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Також у п. 5.2 договору оренди сторони погодили, що орендар зобов`язаний повернути орендодавцю обладнання на наступний день, після дня дострокового розірвання дії даного договору у випадках, передбачених договором.

Отже, обов`язок з повернення предмета оренди лежить саме на позивачі як орендарі.

При цьому предметом оренди є обладнання для виробництва розчину соляної кислоти 10-14%, тобто специфічний об`єкт, який належить до об`єктів підвищеної небезпеки та потребує особливого поводження, зокрема демонтажу та перевезення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 640 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (орендодавець) неодноразово (щонайменше 8 разів) звертався до позивача (орендаря) з проханням дозволити провести демонтаж і забрати обладнання з оренди (а.с. 22, 23, 39, 45, 46, 48-49, 147-148, 151 том І, а.с. 22-23, 59 том ІІ).

Більш того, відповідач (орендодавець) неодноразово пропонував позивачу (орендарю) самостійно визначити зручну дату, коли позивач буде готовий повернути обладнання.

Однак, предмет оренди не був повернений позивачем (орендарем) відповідачу (орендодавцю) на його вимоги.

На підставі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач (орендар) не довів суду порушення відповідачем (орендодавцем) його права на користування належними йому складськими приміщеннями, оскільки відповідач вживав заходів щодо повернення майна з оренди і тим самим звільнення складських приміщень позивача, де перебував предмет оренди.

За висновком Верховного Суду, зокрема у постанові від 29.06.2022 у справі №902/882/21, відсутність порушеного або оспорюваного права особи чи інтересу є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

За таких обставин справи відсутність порушеного права позивача є самостійною підставою для відмови у позові.

ІІІ. Щодо мирного врегулювання спору (правовідносин) між сторонами

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У силу ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

У відповідності до ч. 7 ст. 46 ГПК України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Отже, врегулювання спору шляхом примирення сторін і досягнення угоди між позивачем та відповідачем (зокрема, шляхом підписання мирової угоди) є пріоритетним у господарському судочинстві.

Під час розгляду справи судом неодноразово вживалися заходи щодо примирення сторін та мирного врегулювання спору між сторонами.

У судовому засіданні відповідач (як представник, так і його керівник) повідомляли про готовність забрати майно з оренди в будь-який запропонований позивачем час і спосіб (і тим самим звільнити складські приміщення позивача, вимогу про що заявлено у позові).

Також представником відповідача був підготовлений проєкт мирової угоди та позивачу пропонувалося внести до нього зміни, однак позивач (орендар) не надав свою згоду на укладання мирової угоди та передачі предмета оренди відповідачу (орендодавцю) за мировою угодою.

Отже, заходи щодо мирного врегулювання спору між сторонами не виявилися результативними, оскільки не були підтримані позивачем.

ІV. Щодо належного кредитора в орендних правовідносинах

Стаття 527 ЦК України передбачає виконання зобов`язання належними сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Під час розгляду справи позивач вказав на те, що він, проявляючи розумну обачність, не повертає предмет оренди відповідачу (орендодавцю) з огляду на положення ч. 2 ст. 527 ЦК України.

У зв`язку з чим, позивач подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення належного власника в якості співвідповідача.

Таке клопотання не було задоволено судом, з огляду на таке.

По-перше, відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За приписами ч. 4 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №640/22013/18 (пункт 31), від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 12.09.2018 у справі №569/96/17 (пункт 46), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20.03.2019 у справі №486/1459/17 (пункт 54), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 15.05.2019 у справах №750/5785/18, №570/2739/16-ц та №554/9144/17, від 29.05.2019 у справі №554/10303/17-ц, від 20.11.2019 у справі №201/12877/16 (пункт 46), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (пункт 71), від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц (пункт 43), від 19.05.2020 у справі №263/17218/18 (пункт 24).

Виходячи з системного аналізу норм ГПК України, заміна неналежного відповідача та залучення до участі у справі співвідповідача може бути здійснена судом за клопотанням позивача, в якому має бути зазначено конкретну особу - належного відповідача, на якого позивач просить суд замінити первісного відповідача, або співвідповідача (з зазначенням найменування, ідентифікаційного коду та його місцезнаходження).

Тобто обов`язок вказати конкретну особу належного відповідача або співвідповідача (належного власника) лежить на позивачі та не може бути перекладений стороною на суд.

По-друге, у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання на заміну відповідача у справі на належного відповідача - ФОП Короля С.М. або ТОВ "Нітроген Енергія"

Однак, ТОВ «Нітроген Енергія» у заяві-гарантії (вх.№20935/21 від 29.12.2021; а.с. 203-204 том І) підтвердило, що не є власником обладнання, яке орендує позивач у відповідача на підставі договору, а також не має наміру пред`являти будь-які претензії та позовні вимоги до позивача з приводу даного обладнання.

Також ФОП Король С.М. на адвокатський запит представника відповідача повідомив (лист від 17.08.2022; а.с. 46 том ІІ), що ним виконано договір поставки та виконання робіт №15/05/17 від 15.05.2017, укладений між ним і відповідачем, та жодних претензій сторони одна до одної не мають.

Отже, матеріали справи не містять та суду не доведено, що будь-яка з зазначених осіб є належним відповідачем у справі.

По-третє, в обґрунтування підстави позову позивач в позовній заяві посилався на те, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачем своїм нерухомим майном (складськими приміщеннями №1 та №2), шляхом невчинення відповідачем дій щодо отримання свого майна (обладнання) з оренди за договором.

Однак, ні ФОП Король С.М., ні ТОВ "Нітроген енергія" не є зобов`язаними особами за договором, який є підставою позову.

При цьому заяви про зміни підстави позову в порядку ст. 46 ГПК України позивачем подано не було.

По-четверте, при укладанні договору у його п. 1.1 сторони погодили, що орендар приймає в тимчасове платне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця, а у його п. 14.2 орендоване майно є і залишається власністю орендодавця незалежно від розміру орендних платежів та інших обставин (а.с. 16, 19 том І).

Як стверджує відповідач та не заперечує позивач, протягом грудня 2017 березня 2021 років (до розірвання договору) позивач користувався предметом оренди та сплачував орендну плату відповідачу (орендодавцю).

Відтак, вчиняючи такі дії, позивач не мав сумніву щодо належності кредитора (орендодавця) за договором.

Таким чином, у суду були відсутні правові підстави на здійснення заміни первісного відповідача на належного відповідача.

Позивач, посилаючись на розумну обачність та положення ч. 2 ст. 527 ЦК України, вважає, що може мати місце, зокрема, віндикаціний позов з боку належного кредитора (належного власника майна) до нього.

Особа, яка вважає себе власником, може захистити свої права через віндикаційний позов. Водночас, віндикаційний позов це позов про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Тобто відповідачем за таким позовом є особа, яка володіє таким майном.

Отже, в разі передачі (повернення) позивачем (орендарем) майна відповідачу (орендодавцю), віндикаційний позов має бути заявлений до останнього як особи, яка володіє майном.

При цьому, суду не надано доказів наявності будь-яких судових справ про віндикацію цього майна, в т.ч. заявлених до позивача або відповідача.

Суд зазначає, що право на розумну обачність не належить до абсолютних суб`єктивних прав. Таке право не може звільняти особу від виконання нею свого обов`язку за договором.

Також розумна обачність має використовуватися носієм цивільних прав та обов`язків з урахуванням певних меж та не може нести шкоду ні власним інтересам, ні інтересам інших осіб. Інакше в такому випадку вона втрачає свій визначальну особливість - фактор розумності.

Неповертаючи предмет оренди орендодавцю, орендар завдає шкоду як безпосередньо собі (зокрема, завдяки збільшенню неустойки у вигляді подвійної орендної плати), так і орендодавцю, який після припинення (розірвання) договору оренди має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном на власний розсуд.

Також суд відмічає, одними із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), відтак дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними та розумними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).

Виходячи із принципів добросовісності та розумності, положеннями ч. 2 ст. 13 ЦК України визначено обов`язок особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору (така правова позиція викладена у п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17).

V. Щодо негаторного позову

Позивачем заявлено негаторний позов - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що негаторний позов розглядається у вітчизняній цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності (речовий позов, actio in rem). З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності.

Речове право захищається за допомогою негаторного позову, якщо вчинене особою порушення такого права в принципі було можливим для будь-якої особи з кола зобов`язаних за відповідним абсолютним цивільним правовідношенням (тобто фактично - з необмеженого кола осіб) і не створює саме по собі зобов`язального правовідношення.

Вказане відображається в правових висновках Великої Палати Верховного Суду. У постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, зокрема, встановлено, що позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, - припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Однієї з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин.

Натомість, якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально-правових способів.

Відповідної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20 (п. 89-92).

У відповідності до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд вважає, що вичерпно дослідив всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, позивач зазначив лише 2 270,00 грн судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, що підтверджено копією платіжного доручення №6406 від 24.09.2021.

При цьому інші судові витрати сторонами до відшкодування не заявлялись.

У відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову у позові, судовий збір в розмірі 2 270,00 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 13, 14, 43, 73, 74, 76, 80, 86, 123, 124, 129, 165, 178, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВМ-Техносервіс" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.01.2023.

Суддя Т.Е. Валєєва