номер провадження справи 24/138/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 Справа № 908/1847/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1847/21

за позовом: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (юридична адреса: пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, м. Дніпро, 49027, адреса для листування: пр. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107, ідентифікаційний код 43314918)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (вул. Фізкультурна, буд. 28Д, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 36789421)

про стягнення 129025,38 грн.

за участю представників:

від позивача: Волков М.В., наказ № 1779-к від 18.05.2021, витяг з ЄДР станом на 28.09.2022 (приймають участь з використанням системи відеоконференцзв`язку «EASYCON»)

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення 129025,38 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1847/22 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/138/22. Підготовче судове засідання призначено на 01.11.2022 об 11 год. 00 хв. Також, вказаною ухвалою визначено здійснювати розгляд справи № 908/1847/22 в судовому засіданні з використанням системи відеоконференцзв`язку «EASYCON».

Ухвалою суду від 01.11.2022 відкладено підготовче засідання на 30.11.2022 о 12год. 20хв.

18.11.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 136004347 від 14.11.2022 (вх. № 14554/08-08/22 від 18.11.2022), в якому відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та не підлягає задоволенню, мотивуючи наступним. 26.06.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредитні кошти в розмірі 52100,00 дол. США. В той же день, 26.06.2008 між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., яка належить йому на праві власності. 14.12.2009 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І. було вчинено виконавчий напис №1878 про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 454 815,21 грн. 03.02.2010 на підставі виконавчого напису №1878 постановою державного виконавця Хортицького відділу ДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження, а 20.09.2010 підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Запорізькій облі прийняв до виконання зазначене виконавче провадження. 20.05.2014 платіжним дорученням № 428 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було перераховано 1500,00 грн. Призначення платежу: згідно розпорядження № 17086963/1 від 19.05.2014 повернення авансового внеску, стягнутого згідно виконавчого напису №1878 від 14.12.2009 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 20.05.2014 платіжним дорученням № 429 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було перераховано 127 525,38 грн. Призначення платежу: згідно розпорядження № 17086963/2 від 19.05.2014 перерахування суми боргу, стягнутого згідно виконавчого напису №1878 від 14.12.2009 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Тобто, правовою підставою отримання коштів є виконавчий напис нотаріуса який вчинений на договорі іпотеки задля погашення заборгованості за невиконаними зобов`язаннями по Кредитному договору. Посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України відповідач зазначає, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпіле все отримане майно. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Отже, враховуючи той факт, що виконавчий напис, на підставі якого було перераховано кошти ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є чинним, то і правові підстави повернення коштів відсутні. Просить суд у задоволені позову відмовити.

23.11.2022 на електронну адресу суду від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла відповідь на відзив (вх. № 14842/08-08/22 від 23.11.2022).

Ухвалою суду від 30.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 908/1847/22, розпочато розгляд справи по суті 30.11.2022 та оголошено перерву в судовому засіданні до 21.12.2022 о 12 год. 30 хв.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 21.12.2022 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові , зокрема зазначив, що з моменту набрання законної сили постановою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2022 у справі №335/1503/21 та реалізацією ОСОБА_2 права на повернення коштів в порядку реституції за недійсним договором, відповідач набув обов`язку щодо повернення на рахунок органу державної виконавчої служби, отриманих внаслідок реалізації арештованого майна, коштів у розмірі 129025,38 грн. Звернув увагу, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить механізму повернення грошових коштів, сплачених переможцем прилюдних торгів, в разі визнання таких торгів недійсними, а тому підлягають застосуванню загальні норми права. Зокрема, зобов`язання повернення безпідставно набутого майна (підстава, на якій були набуті грошові кошти, згодом відпала) урегульовано статті 1212 ЦК України, яку і просить застосувати позивач в даному позові шляхом стягнення на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) грошових коштів як безпідставно набутих за торгами, які визнані недійсними.

Відповідач в судове засідання не прибув, свою правову позицію виклав у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

В засіданні 21.12.2022 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

УСТАНОВИВ:

Згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що 30.04.2014, філією 08 ПП «Нива - В.Ш.», реалізовано квартиру № 27 в будинку № 18 по проспекту Ювілейний в м. Запоріжжя, що належить боржнику на праві приватної власності за 173500,00 грн. Переможцем прилюдних торгів, ОСОБА_2 , сплачено 26025,00 грн. винагороди спеціалізованій торгівельній організації філії 08 ПП «Нива -В.Ш.»; 147475,00 грн., перераховано переможцем прилюдних торгів на рахунок відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, з яких: 1500,00 грн. авансового внеску повернено на рахунок стягувача; 127525,38 грн., перераховано на рахунок стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», згідно виконавчого документа; 14169,48 грн. - стягнуто виконавчого збору та 5780,14 грн. - стягнуто витрат на проведення виконавчих дій.

19.05.2014 державним виконавцем складено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та направлено на адресу філії 08 ПП «Нива - В.Ш.».

10.04.2015 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення по справі № 337/4969/14-ц (дата набрання законної сили: 07.07.2015) за позовом ОСОБА_1 до ПП «Нива-В.Ш.», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , третя особа «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними прилюдних торгів.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_2 , що були проведені Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» та оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №0814090 від 30.04.2014. Визнано недійсним протокол №0814090 від 30.04.2014 про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.05.2014, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О., зареєстроване в реєстрі за №975 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: Держава Україна в особі Головного управління в Запорізькій області Державної казначейської служби України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про повернення коштів в порядку реституції за недійсним договором (Справа №335/1503/21).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 №335/1503/21 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі його структурного підрозділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , про повернення коштів в порядку реституції за недійсним договором.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2022 у справі №335/1503/21 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 у цій справі скасовано. Позов ОСОБА_2 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в особі його структурного підрозділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , про повернення коштів в порядку реституції за недійсним договором задоволено. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 147312,77 грн. в порядку реституції за недійсним договором. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3682 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Прилюдні торги за своєю юридичною природою - це продаж майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації. Власником цього майна стає покупець, котрий запропонував за нього у ході торгів найвищу ціну. Таким чином, під час проведення прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої є покупець - учасник прилюдних торгів, котрим може бути фізична чи юридична особа, і продавець - відділ ДВС в особі спеціалізованої організації, що організовує та проводить ці прилюдні торги за договором із державною виконавчою службою.

Однак, орган ДВС в такому випадку не є набувачем коштів, отриманих за результатами прилюдних торгів, оскільки в подальшому ці кошти мають бути перераховані на користь стягувача.

Так, відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області було перераховано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кошти в розмірі 1500,00 грн. - згідно платіжного доручення № 428 від 20.05.2014; 127525,38 грн. - згідно платіжного доручення №429 від 20.05.2014.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до меморіального ордеру № 22 від 17.03.2022 встановлено, що 22.04.2022 з Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в безспірному порядку стягнуто кошти в сумі 158994,77 грн. на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №335/1503/21, виданого 15.02.2022 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

В свою чергу, право власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовано 23.03.2021, а заборони та іпотека на нерухоме майно згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Шаповаловою О.Г. за реєстровим номером 2642 від 26.06.2008 є чинними на сьогоднішній день.

Позивач зазначає, що з моменту набрання законної сили постановою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2022 у справі №335/1503/21 та реалізацією ОСОБА_2 права на повернення коштів в порядку реституції за недійсним договором, відповідач набув обов`язку щодо повернення на рахунок органу державної виконавчої служби, отриманих внаслідок реалізації арештованого майна, коштів у розмірі 129025,38 грн.

З метою досудового врегулювання спору, в силу вимог ст. 1212 ЦК України Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області двічі звертався до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» листами від 14.07.2022 № 3307-02.03.1 та 11.08.2022 № 5783-2.03.1 з метою повернення коштів Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) в загальній сумі 129025,38 грн.

Листом від 27.07.2022 №136004347 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» фактично відмовило у розгляді претензії від 14.07.2022 № 3307-02.03.1, а відповідь на лист - претензію від 11.08.2022 № 5783-2.03.1 до позивача не надходила, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом, за яким було відкрито провадження по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, тобто юридично закріпленою можливістю використовувати передбачені законом заходи правоохоронного характеру з метою відновлення порушеного права шляхом застосування відповідних способів та засобів захисту.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 21.05.2012 зробив висновок, посилаючись на ст. 55 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, згідно з якими кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, та зазначив, що обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням вказаних положень та з урахуванням майбутнього результату.

Тобто ефективний спосіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання особою відповідного відшкодування. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства", Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною третьої даної статті також передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є ручі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношения і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідні висновки про застосування норм права викладеш у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15 та постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 07.05.2018 по справі № 921/512/17-г.

Суд звертає увагу, що в даній справі, орган ДВС не є набувачем коштів, отриманих за результатами прилюдних торгів, оскільки в подальшому ці кошти мають бути перераховані на користь стягувача.

Отже, враховуючи обставини справи, підставою перерахування органом ДВС та підставою отримання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнутих коштів у розмірі 129025,38 грн стало безпосередньо реалізація майна боржника, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 на прилюдних торгах.

Таким чином, відповідна правова підстава, а саме публічні торги щодо продажу майна визнані недійсними у судовому порядку.

Водночас, за результатами визнання публічних торгів недійсними всі учасники правовідносин, що здійснювали виконавчі дії в межах виконавчого провадження, мають бути приведені у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

З огляду на викладене, оскільки правова підстава для утримання відповідачем грошових коштів у розмірі 129025,38 грн. відпала в результаті визнання недійсними публічних торгів з продажу майна, а рішенням суду стягнуто з позивача вартість майна на користь переможця торгів, сума коштів у зазначеному розмірі є безпідставно утриманою відповідачем та підлягає поверненню позивачу.

Слід звернути увагу, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить механізму повернення грошових коштів, сплачених переможцем прилюдних торгів, в разі визнання таких торгів недійсними, а тому підлягають застосуванню загальні норми права. Зокрема, зобов`язання повернення безпідставно набутого майна (підстава, на якій були набуті грошові кошти, згодом відпала) урегульовано статті 1212 ЦК України, яку і просить застосувати позивач в даному позові шляхом стягнення на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) грошових коштів як безпідставно набутих за торгами, які визнані недійсними.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Відповідач не спростував належними доказами доводів позивача та висновків суду.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 129025,38 грн. є обґрунтованою, законною та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (вул. Фізкультурна, буд. 28Д, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 36789421) на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (юридична адреса: пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, м. Дніпро, 49027, адреса для листування: пр. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107, ідентифікаційний код 43314918) грошові кошти у розмірі 129025 (сто двадцять дев`ять тисяч двадцять п`ять) грн. 38 коп. та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.01.2023.

Суддя Т.А. Азізбекян