ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 913/567/19(913/452/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.,

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

за участю представника ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" - адвоката Григор`єва О. М. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022

та на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022

у справі № 913/567/19 (913/452/21)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"

про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору, визнання недійсним запису про звільнення у трудовій книжці, визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

у межах справи № 913/567/19

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання",-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.10.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Гусара І. О.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору, визнання недійсним запису про звільнення у трудовій книжці, визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення на роботі, стягнення щомісячної та щорічної премій, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 у справі №913/567/19(913/452/21) (суддя Яресько Б. В.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 (колегія суддів: Ільїн О. В. - головуючий, Гетьман Р. А., Хачатрян В. С.) рішення Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 у справі №913/567/19(913/452/21) скасовано в частині відмови у визнанні незаконним та скасуванні наказу ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" від 24.12.2020 №71к-02 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора із захисту активів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" з 31.12.2020. Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" від 24.12.2020 №71к-02 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора із захисту активів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" з 31.12.2020. Рішення Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 скасовано в частині відмови у стягненні з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. Прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн моральної шкоди. В іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 у справі №913/567/19(913/452/21) залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2022 касаційну скаргу постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №913/567/19 (913/452/21) в частині відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 рішення Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 у справі №913/567/19 (913/452/21) скасовано в частині відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з захисту активів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" з 01.01.2021. Стягнуто з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.01.2021 по дату прийняття судового рішення у справі.

ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022, у якій просить:

- скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 в частині визнання незаконним та скасування наказу ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" від 24.12.2020 №71к-02 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора із захисту активів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" з 31.12.2020 та стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн моральної шкоди, а рішення Господарського суду Луганської області від 28.09.2021 у справі №913/567/19(913/452/21) у цій частині залишити без змін; в іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №913/567/19(913/452/21) залишити без змін;

- скасувати додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі №913/567/19(913/452/21) в частині стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн; в іншій частині додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі №913/567/19(913/452/21) залишити без змін.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що судом апеляційної інстанції застосовано:

- ч. 2 ст. 23 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 № 761/27037/17, від 13.02.2019 у справі № 766/16385/17, від 12.02.2020 у справі №369/7704/18, від 08.04.2020 у справі № 760/408/19, від 31.07.2020 у справі №757/34139/18-ц, від 27.04.2021 у справі № 536/232/19;

- ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13.09.2017 у справі № 6-254цс17, від 22.01.2020 у справі № 607/18964/18 та від 28.10.2020 у справі № 638/10716/19-ц.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., пояснення представника заявника касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом касаційного перегляду касаційного перегляду у справі №913/567/19(913/452/21) є постанова Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 в частині визнання незаконним та скасування наказу відповідача про звільнення позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн моральної шкоди та додаткова постанова Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 в частині розподілу судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 13.01.2015 між сторонами по справі був укладений трудовий договір строком з 13.01.2015 по 13.04.2015.

Позивачем було видано наказ № 02к-01 від 13.01.2015 про прийняття на роботу з 13.01.2015 по 13.04.2015 на посаду заступника директора з захисту активів дирекції з захисту активів на час відсутності ОСОБА_2 .

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції сторонами неодноразово (дванадцять разів) відповідними додатковими угодами продовжувався строк дії трудового договору. Так 30.06.2020 сторони погодили строк трудового договору з 13.01.2015 по 31.12.2020.

Наказом відповідача від 16.11.2020 № 2022к-03 позивачу була надана відпустка з 17.12.2020 по 18.12.2020 включно.

Згідно з листком непрацездатності АЛД № 009094 у період з 16.12.2021 по 15.01.2021 позивач був тимчасово непрацездатний.

24.12.2020 відповідачем був виданий наказ № 71к-02 про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів 31.12.2020 у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач листом №01-23/2/910 від 31.12.2020 запропонував позивачу отримати трудову книжку за адресою: АДРЕСА_1 .

13.01.2021 відповідач повторно запропонував позивачу отримати трудову книжку, або надати письмову згоду на направлення її поштою.

16.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування коштів за листком непрацездатності АЛД № 009094.

Листом від 16.01.2021 № 01-23/2/58 відповідач повідомив позивача про те, що 31.12.2020 йому були виплачені розрахункові кошти у зв`язку зі звільненням, без урахування листка непрацездатності, кошти за який були виплачені за перші 5 днів після його отримання 16.01.2021 позивачу були надані розрахункові листки за грудень 2020 року та січень 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач правомірно видав наказ про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів 31.12.2020 у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП.

Також, суд першої інстанції зазначив, що звільнення працівника у зв`язку із закінченням трудового договору можливе як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки звільнення здійснюється не з ініціативи роботодавця, а є наслідком закінчення строку дії договору.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України для укладення між сторонами строкового трудового договору, а також неможливості укладення трудового договору на невизначений строк.

Апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано суду доказів того, що посада заступника директора з захисту активів мала тимчасовий характер, в той час як за змістом наведеної норми, трудовий договір на невизначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, а в разі укладення трудового договору за відсутності зазначених умов, такий договір вважається укладеним на невизначений строк від часу його укладення.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що укладені додаткові угоди до трудового договору про продовження його строку є одним із способів переукладення договору, який може відбуватись як у спосіб поновлення договору, коли новий договір не укладається, так і шляхом укладення договору на новий строк, коли укладається новий договір. У зв`язку з чим, за висновком суду апеляційної інстанції, наявні передбачені ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України підстави вважати спірний договір таким, що укладений на невизначений строк.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначив, що звільнення відповідачем позивача з роботи за наказом від 24.12.2020 № 71к-02 з підстав закінчення дії строкового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП є незаконним, що свідчить про наявність підстав для визнання цього наказу незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Крім цього, за висновком Східного апеляційного господарського суду про незаконність звільнення позивача за наведеним наказом відповідача свідчить також те, що таке звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності позивача, оскільки згідно з листком непрацездатності АЛД № 009094 у період з 16.12.2021 по 15.01.2021 позивач був тимчасово непрацездатний.

За приписами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.07.2020 у справі № 757/34139/18-ц.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 761/27037/17-ц, від 12.02.2020 у справі № 369/7704/18, від 12.02.2020 у справі №369/7704/18, від 31.07.2020 у справі №757/34139/18-ц, від 27.04.2021 у справі № 536/232/19, на які посилається скаржник, викладені висновки щодо застосування положень ст. 36 та ст. 23 КЗпП України. Так, у вказаних постановах зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам ст. 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Правовий висновок аналогічного змісту наведений у постанові від 08.04.2020 у справі № 760/408/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що трудовий договір з позивачем неодноразово продовжувався, а відтак відповідно до положень ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про незаконність наказу відповідача про звільнення позивача.

Водночас аналіз висновків, зроблених судом апеляційної інстанції у справі, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а лише зроблені судами з урахуванням різних норм матеріального права та за інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин та зумовили прийняття відповідного рішення.

Крім того, ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" не навело у своїй касаційній скарзі обґрунтованих доводів щодо незаконності висновку суду апеляційної інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Отже, звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не спростував висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих судових рішень.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" без задоволення, а постанова Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №913/567/19 (913/452/21) в оскаржуваній частині - без змін.

Крім того, відповідач у касаційній скарзі просить скасувати додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі №913/567/19(913/452/21) в частині стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору та відповідно не сплачував його за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій частині. Враховуючи, що касаційний суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн без задоволення, додаткову постанову апеляційного суду в частині розподілу судового збору, сплаченого за вимогу про стягнення 5 000,00 грн моральної шкоди в сумі в розмірі 112,50 грн, слід залишити без змін.

Питання розподілу решти судового збору в сумі 3 292,50 грн стосується вимог, які не є предметом перегляду касаційного суду. Враховуючи, що скаржник не наводить будь-яких доводів щодо неправильного розподілу судового збору у цій частині, додаткова постанова Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі № 913/567/19 (913/452/21) в частині розподілу судового збору в сумі 3 292,50 грн не переглядається.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, згідно з ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" - залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №913/567/19 (913/452/21) в частині визнання незаконним та скасування наказу ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" від 24.12.2020 №71к-02 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора із захисту активів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" з 31.12.2020 та в частині стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн моральної шкоди - залишити без змін.

Додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі № 913/567/19 (913/452/21) в частині стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у розмірі 112,50 грн - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н. Г.

Судді Жуков С. В.

Огороднік К. М.