ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2022 р. м. Київ Справа №911/2822/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, м. Львів, вул. Промислова, 50/52)

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16)

про стягнення 121389,65 грн

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, м. Львів, вул. Промислова, 50/52)

про стягнення 1137816,35 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

Від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився

Від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (далі позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості у розмірі 121389,65 грн, з яких 106980,00 грн основного боргу, 2808,67 грн 3 % річних, 11600,98 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на порушення відповідачем за первісним позовом грошових зобов`язань за договором поставки зернових культур №36-20-07 від 30.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.09.2021 первісний позов залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення позивачем недоліків позовної заяви.

11.10.2021 до Господарського суду Київської області надійшла заява позивача за первісним позовом про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.10.2021 первісний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/2822/21, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

10.11.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач за первісним позовом послався на помилки у розрахунку позивачем за первісним позовом інфляційних втрат та 3% річних та з цих підстав просив суд відмовити у задоволенні первісних позовних щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Свій контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідач за первісним позовом суду не надав.

Також 10.11.2021 до Господарського суду Київської області від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (позивач за зустрічним позовом/відповідач за первісним позовом) надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (відповідач за зустрічним позовом/позивач за первісним позовом) про стягнення 1137816,35 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на порушення відповідачем за зустрічним позовом умов договору поставки зернових культур №36-20-07 від 30.09.2020, а саме на недотримання відповідачем за зустрічним позовом погоджених строків та об`єму поставок.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.11.2021 зустрічний позов залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення позивачем недоліків позовної заяви.

30.11.2021 до Господарського суду Київської області надійшло заперечення позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом щодо прийняття зустрічної позовної заяви. У цьому запереченні позивач за первісним позовом посилався на недоцільність розгляду зустрічного позову в одному провадженні із первісним позовом та просив суд повернути зустрічний позов позивачу за зустрічним позовом без розгляду.

14.12.2021 до Господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача за зустрічним позовом щодо усунення недоліків зустрічної позовної заяви, яким він усунув недоліки зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.12.2021 у справі №911/2822/21 зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» про стягнення 1137816,35 грн прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №911/2822/21 в одному провадженні, встановлено учасникам справи строки для вчинення необхідних процесуальних дій, здійснено перехід до розгляду справи із спрощеного провадження в загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2022. Суд при цьому дійшов висновку про відсутність підстав для повернення зустрічного позову, оскільки право відповідача на подання зустрічного позову передбачене п.3 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, подані первісний та зустрічний позови ґрунтуються на одному і тому самому договорі, залишення зустрічного позову без розгляду в такому випадку було би неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

29.12.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позовну заяву, у якому відповідач за зустрічним позовом зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом (покупець товару) знав про недопоставку товару постачальником, але вимоги про допоставку товару в процесі строку дії договору постачальнику (відповідачу за зустрічним позовом) не заявляв, а зустрічним позов пред`явлено з метою штучного збільшення відповідальності відповідача за зустрічним позовом та без реального наміру покупця (позивача за первісним позовом) отримати недопоставлений товар. Також відповідач за зустрічним позовом послався на неможливість застосування одночасно пені та штрафу за одне і те саме порушення постачальником (відповідачем за зустрічним позовом) умов договору у вигляді недопоставки товару та стверджував у відзиві на зустрічний позов про наявність підстав для зменшення судом неустойки, яка заявлена до стягнення позивачем за зустрічним позовом.

12.01.2022 до Господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення доказів про фінансовий стан відповідача за зустрічним позовом. У цьому клопотанні відповідач за зустрічним позовом зазначав про наявність у нього боргів та скрутний фінансовий стан.

18.01.2022 до Господарського суду Київської області від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій позивач за зустрічним позовом наполягав на стягненні з відповідача за зустрічним позовом пені та штрафу в повному обсязі. При цьому позивач за зустрічним позовом послався на те, що він не був зобов`язаний заявляти будь-яку додаткову вимогу щодо допоставки товару відповідачем за зустрічним позовом, оскільки обсяг і строки поставки товару і так були погоджені в договорі. Також позивач за зустрічним позовом стверджував про виникнення у нього збитків у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди внаслідок недопоставки товару відповідачем за зустрічним позовом, оскільки 1) позивач за зустрічним позовом був вимушений укладати з відповідачем за зустрічним позовом наступні додаткові угоди про наступні поставки товару за більшою ціною, ніж ціна, яка діяла в попередніх додаткових угодах, тобто вимушено купував товар дорожче, що є реальними збитками позивача за зустрічним позовом, та 2) оскільки позивач за зустрічним позовом внаслідок недопоставок не виготовив спирту 43277,46 дал спирту сорту «вища очистка» на суму 14026224,80 грн.

У підготовче засідання 20.01.2022 з`явились представники сторін, протокольною ухвалою суду оголошена перерва у підготовчому засіданні на 17.02.2022.

17.02.2022 засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, тому підготовче засідання призначено на 11.03.2022, про що сторін повідомлено ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2022.

11.03.2022 засідання суду не відбулося у зв`язку зі збройною агресією РФ, введенням воєнного стану та активними бойовими діями у Київській області. Тому підготовче засідання було перепризначено на 24.06.2022, про що сторін повідомлено ухвалою Господарського суду Київської області від 02.06.2022 на електронні адреси, наявні у матеріалах справи для здійснення зв`язку із сторонами.

У підготовче засідання 24.06.2022 сторони не з`явились, підготовче засідання відкладено на 22.07.2022, про що сторін повідомлено ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2022 на електронні адреси, наявні у матеріалах справи для здійснення зв`язку із сторонами.

22.07.2022 до Господарського суду Київської області від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Також 22.07.2022 до Господарського суду Київської області від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло заперечення щодо зменшення розміру штрафних санкцій, у якому відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом повторив та розширив свою позицію у спорі про неможливість зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом знову послався на те, що недопоставки товару відповідачем за зустрічним позовом призвели до виникнення у позивача за зустрічним позовом реальних збитків у вигляді переплат відповідачу за зустрічним позовом ціни за товар і такі переплати стались внаслідок прямого умислу відповідача за зустрічним позовом, а також призвели до виникнення упущеної вигоди у вигляді невиготовленого позивачем за зустрічним позовом спирту на суму 14026224,80 грн. Також відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом зазначав про наявність між тими самими сторонами інших аналогічних судових справ про стягнення заборгованості постачальником товару за покупця, але у яких відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом не зміг пред`явити зустрічні позовні вимоги через сплив строку давності.

У підготовче засідання 22.07.2022 сторони не з`явились, ухвалою суду від 22.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №911/2822/21 до судового розгляду по суті на 12.08.2022. Ухвала суду від 22.07.2022 у справі №911/2822/21 направлена сторонам на електронні адреси сторін, наявні у матеріалах справи для здійснення з ними зв`язку.

12.08.2022 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.08.2022 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача за зустрічним позовом/відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 12.08.2022 сторони не з`явились, судове засідання відкладено на 15.09.2022, про що на електронні адреси сторін направлено ухвалу суду від 12.08.2022 у справі №911/2822/21.

У судове засідання 15.09.2022 з`явився представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом, представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом не з`явився, протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено на 29.09.2022.

У судове засідання 29.09.2022 з`явились представники сторін, протокольною ухвалою суду оголошена перерва в судовому засіданні на 21.10.2022.

У судове засідання 21.10.2022 представники сторін не з`явились, судове засідання відкладено на 10.11.2022, про що на електронні адреси сторін направлено ухвалу суду від 21.01.2022 у справі №911/2822/21.

10.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, тому судове засідання перепризначено на 24.11.2022, про що сторін повідомлено ухвалою Господарського суду Київської області від 15.11.2022.

У судове засідання 24.11.2022 сторони не з`явились, що не перешкоджає вирішенню спору судом, при цьому судом були вчинені усі дії для повідомлення сторін про розгляд справи.

Щодо повідомлення сторін про розгляд справи суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

За приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), при цьому сторони були обізнані про наявність справи №911/2822/22 та подавали суду заяви по суті справи, та, крім того, відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом подавав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши первісні позовні вимоги та заперечення проти них, зустрічні позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представників сторін, які з`являлися в судові засідання, з`ясувавши фактичні обставин справи, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 Державне підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в якості покупця та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» в якості постачальника уклали договір №36-20-07 (далі договір №36-20-07), за яким постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти тощо, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію (п.1.1 договору №36-20-07).

Відповідно до п.1.2 договору №36-20-07 загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами договору. Також відповідно до п.3.1 договору №36-20-07 асортимент (вид) продукції, що є предметом цього договору, визначається в додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

В договорі №36-20-07 сторони визначили умови поставки, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін та інші умови.

Ціна на продукцію, що поставляється, відповідно до п.2.1 договору №36-20-07 встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії договору і є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п.2.2 договору №36-20-07 ціна продукції може змінюватись протягом строку дії договору відповідно до зміни ринкової кон`юнктури за погодженням сторін. Зміна ціни на продукцію по вже укладеним додатковим угодам не допускається.

Відповідно до п.4.5 договору №36-20-07 поставка продукції постачальником покупцю здійснюється на умовах DDP (Інкотермс 2010) склад покупця, за адресою, яка вказана в п.4.3 цього договору.

Відповідно до п.4.6 договору №36-20-07 постачальник зобов`язаний надати покупцю при поставці кожної партії продукції належним чином оформлені документи в оригіналах: товарно-транспортні накладні та видаткові накладні.

Оплати за поставлену продукцію здійснюється згідно з п.5.2 договору №36-20-07 на умовах відстрочення платежу протягом 20 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п.4.6 цього договору, та виконання постачальником умов п.4.7 цього договору.

Відповідно до п.7.3 договору №36-20-07 за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно поставленої або недопоставленої продукції за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.5 договору №36-20-07 одностороння відмова постачальника від виконання своїх зобов`язань тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих покупцю цими діями прямих збитків та покладає на нього обов`язок одноразово сплатити штраф у розмірі 10% від вартості непоставленої продукції.

Відповідно до п.7.6 договору №36-20-07 за прострочення платежу покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п.9.1 договору №36-20-07 строк його дії до 31.12.2020 включно.

Відповідно до п.9.2 цього договору у випадку порушення іншою стороною умов цього договору цей договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін в односторонньому порядку, про що сторона-ініціатор зобов`язана повідомити іншу сторону у письмовому вигляді не менш як за 20 календарних днів до дати розірвання договору.

В додаткових угодах до договору №36-20-07, копії яких містяться в матеріалах справи, сторони визначили асортимент, кількість та ціну продукції, що є предметом поставки, а саме:

№ дод.угодиНайменування продукціїОбсяг поставки, тонЦіна, грн за тонуПеріод поставки
1Пшениця500700030.09-14.10.2020
2Пшениця500740015.10-29.10.2020
3Пшениця500760021.10-04.11.2020
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, які сторонами не заперечуються та підтверджуються копіями договору №36-20-07, в т.ч. додаткових угод до нього, які є в матеріалах справи, суд виходить з того, що між сторонами на підставі договору №36-20-07 виникли майнові правовідносини за договором поставки.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Також відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч.1 ст.265 Господарського кодексу України визначено поняття договору поставки як договору, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також відповідно до ч.1 та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч.2 ст.265 Господарського кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Із первісної позовної заяви, зустрічної позовної та інших заяв сторін по суті спору випливає, що спір між сторонами виник з підстав невиконання (виконання не в повному обсязі) відповідачем за первісним позовом зобов`язання з оплати поставленої йому продукції (неповна оплата покупцем поставленої продукції) та з підстав невиконання (виконання не в повному обсязі) відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання з поставки продукції в тих обсягах, що були визначені договором (недопоставка продукції постачальником).

При вирішенні спору суд застосовує, зокрема, принцип pacta sunt servanda, закріплений в ст.629 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст.670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором. Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

В договорі №36-20-07 сторони домовились (пункти 2.1, 2.2 та 3.1 договору №36-20-07), що асортимент, кількість та ціна на продукцію, що поставляється, встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії договору і є його невід`ємними частинами. Ціна продукції може змінюватись протягом строку дії договору відповідно до зміни ринкової кон`юнктури за погодженням сторін. Зміна ціни на продукцію по вже укладеним додатковим угодам не допускається.

Отже, сторони зафіксували асортимент, кількість та ціну на продукцію, що підлягає поставці, в додаткових угодах до договору №36-20-07. Копії відповідних додаткових угод містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з цим визначені сторонами умови поставок в договорі №36-20-07 в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для сторін.

Також в матеріалах справи містяться копії накладних про прийняття відповідачем за первісним позовом матеріальних цінностей (партій поставленої продукції) від позивача за первісним позовом, які є доказом поставки відповідних партій товару. Також в матеріалах справи містяться копії банківських виписок АТ «Укрбудінвестбанк» про отримані позивачем за первісним позовом від відповідача за первісним позовом оплати за періоди з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 01.10.2020 по 30.10.2020, а також копія підписаного сторонами за договором №36-20-07 акта звірки за період 01.12.2020-31.12.2020, відповідно до якого станом на 31.12.2020 заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом становить 106980,00 грн.

Згідно з ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Факт здійснення відповідних поставок позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом та здійснених оплат відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом за договором №36-20-07 сторонами не оспорюється, факт наявності у відповідача за первісним позовом непогашеного основного боргу в сумі 106980,00 грн, який заявлений до стягнення в первісному позові за договором №36-20-07, відповідач за первісним позовом у відзиві на первісний позов не оспорює.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виникнення у відповідача за первісним позовом зобов`язання по оплаті вартості продукції позивачу за договором №36-20-07 підтверджується належними та допустимими доказами, які не оспорюються сторонами. Розрахунок виникнення основного боргу відповідача за первісним позовом по мірі поставок продукції партіями та їх оплат (часткових оплат) перевірений судом та наводиться в таблиці нижче:

Договір №36-20-07
Фактичні поставки позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом хронологічно:Фактичні оплати відповідача за первісним позовом хронологічно:Прострочений основний борг відповідача за первісним позовом
дата та № видаткової накладної в хронологічному порядкуфактичний обсяг поставки зг.о з накладною (тон)вартість поставки в накладній (грн)№ дод. угоди, що діялаУзгодже- ний обсяг поставки в дод. угоді (тон)Строк, у який підлягає сплаті (20 банк. днів)Дата оплати відповіда-чем Сума оплати (грн)Дата виникнення та сума простроченого боргу за Договором
123456789 = (3-8)

01.10.2020 №23832,72229040,001 До 30.10.202023.10.,00
03.10.2020 №24927,6193200,001 До 02.11.202029.10.0,00
06.10.2020 №25541,72292040,001 До 04.11.2020
08.10.2020 №26037,94265580,001 До 06.11.2020
Разом за дод.угодою №1139,98979860,001500

15.10.2020 №28183,4617160,002 До12.11.2020
17.10.2021 №28627,36202464,002 До 13.11.2020
Разом за дод.угодою №2110,76819624,002500

22.10.2020 №30440,46307496,003 До 19.11.202018.11.,00
Разом за дод.угодою №340,46307496,003500
З 12 по 13.11.2020 (1 день) 97020 грн, З 14 по 18.11.2020 (5 днів) 299484 грн, З 19.11.2020 106980 грн
ВСЬОГО :291,22106980,00 1500,00 2000000,00106980,00 грн

Враховуючи викладене, на підставі наявних у матеріалах справи видаткових накладних та банківських виписок, суд приходить до висновку, що загальна вартість поставок продукції, які були здійснені позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним за договором №36-20-07, становить 2106980,00 грн, а загальна сума оплат, які були здійснені відповідачем за первісним позовом позивачу, становить 2000000,00 грн.

Таким чином, суд встановив, що прострочена заборгованість відповідача за первісним позовом по оплаті позивачу за первісним позовом вартості поставленої продукції за договором №36-20-07 (основна заборгованість) становить 106980,00 грн (2106980,00-2000000,00= 106980,00), що також узгоджується із наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків за договором №36-20-07 станом на 31.12.2020, відповідно до якого заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом становить 106980,00 грн.

Отже, вказаний розмір основної заборгованості в сумі 106980,00 грн відповідача за первісним позовом документально підтверджується та відповідачем за первісним позовом не оспорюється.

Також судом встановлено, що сума простроченої основної заборгованості відповідача за первісним позовом, яка виникла з договору №36-20-07, змінювалась. Беручи до уваги усі поставки, строк оплати по яким за договором настав (20 банківських днів з моменту поставки), та усі оплати, які були здійснені до настання цього строку, сума простроченої заборгованості відповідача за первісним позовом змінювалась та становила:

- у періоді з 12.11.2020 по 13.11.2020 97020,00 грн (500000+140-40-60=-97020)

- у періоді з 14.11.2020 по 18.11.2020 299484,00 грн (-97020-202464=-299484)

- у періоді з 19.11.2020 106980,00 грн (-299484+96=-106980).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи неналежне виконанням відповідачем за первісним позовом своїх грошових зобов`язань за договором №36-20-07 та документальне підтвердження наявності основного боргу, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення основного боргу за цим договором в розмірі 106980,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині первісних позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за первісним позовом було надано суду розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.11.2020 по 17.09.2021. Відповідач за первісним позовом у відзиві на первісний позов посилався на те, що цей розрахунок містить помилку при нарахуванні інфляційних втрат, оскільки у випадку, якщо прострочення відповідачем за первісним позовом виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається стягнення інфляційних втрат за такий місяця. Свій контррозрахунок відповідач за первісним позовом при цьому не зробив.

Перевіривши розрахунок нарахувань 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» з урахуванням встановленої судом зміни розміру основного боргу у періодах з 12.11.2020 по 13.11.2020, з 14.11.2020 по 18.11.2020 та з 19.11.2020, судом розраховано розмір 3% річних та інфляційних втрат:

ПеріодСума (залишок) основного боргу3% річних Інфляційні втрати
З 12.11.2020 по 13.11.202097020,0015,90 грн-
З 14.11.2020 по 18.11.,00122,74 грн-
З 19.11.2020 по 17.09.,002663,21 грн1390,74 грн (листопад 2020) + 9083,94 грн (з грудня 2020 по вересень 2021) = 9250,55
Всього: 2801,85 9250,55 грн

Для розрахунку інфляційних нарахувань за листопад 2020, враховуючи, що сума основного боргу в листопаді 2020 неодноразово змінювалась, судом взято заборгованість в розмірі 106980 грн, оскільки прострочена заборгованість як мінімум в цьому розмірі існувала з 14 по 30.11.2020, тобто протягом більше половини листопада 2020.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за договором №36-20-07 за період з 13.11.2020 по 17.09.2021 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 2801,85 грн 3% річних та 9250,55 грн інфляційних втрат.

Отже, первісний позов підлягає задоволенню в загальній сумі 119032,40 грн (106980,00 грн основного боргу + 2801,85 грн 3% річних + 9250,55 грн інфляційних втрат =119032,40). В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом, а саме в частині стягнення 6,82 грн 3% річних та 2350,43 грн інфляційних втрат суд відмовляє внаслідок їх необґрунтованості.

Розглядаючи зустрічний позов, суд виходить з того, що факт недопоставки продукції відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом за договором №36-20-07 документально підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (копіями) та визнається сторонами.

Обсяг недопоставленої відповідачем за зустрічним позовом продукції та розрахунок розміру штрафу, заявленого до стягнення позивачем за зустрічним позовом, перевірений судом, а саме:

Договір та додаткові угоди:Обсяг недопоставленої продукціїВартість недопоставленої продукції за договоромРозмір штрафу (7% від суми недопоставленої продукції)
Додаткова угода №1 до договору500-139,98=360,02360,02х7000=2520140 грн176409,80 грн
Додаткова угода №2 до договору 500-110,76=389,24389,24 х7400 = 2880376 грн201626,32 грн
Додаткова угода №3 до договору 500-40,46=459,54459,54 х7600=3492504 грн244475,28 грн
Всього:1208,80 т8893020,00 грн.622511,40 грн

Обсяг недопоставленої відповідачем за зустрічним позовом продукції та розрахунок пені, заявленої до стягнення позивачем за зустрічним позовом, перевірений судом в т.ч. за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», а саме:

Додаткова угода №1
№ та дата видаткової накладноїФактичний обсяг поставки зг. з накладними Обсяг недопоставкиВартість недопоставленої продукції за договоромПеріод поставки за умовами договоруПеріод нарахування пені у зустрічному позовіСума пені (подвійна облікова ставка)
01.10.2020 №238 03.10.2020 №249 06.10.2020 №255 08.10.2020 №260139,98 т360,02 т 2520140,00 грн30.09-14.10.202010.11.2020-15.04.,82 грн
ВСЬОГО:139,98 т360,02 т2520140,00 грн 132862,82 грн

Додаткова угода №2
№ та дата видаткової накладноїФактичний обсяг поставки зг. з накладними Обсяг недопоставкиВартість недопоставленої продукції за договоромПеріод поставки за умовами договоруПеріод нарахування пені у зустрічному позовіСума пені (подвійна облікова ставка)
15.10.2020 №281 17.10.2021 №286110,76 т389,24 т 2880376,00 грн15.10-29.10.202010.11.2020-30.04.,36 грн
ВСЬОГО:110,76 т389,24 т2880376,00 грн 169610,36 грн

Додаткова угода №3
№ та дата видаткової накладноїФактичний обсяг поставки зг. з накладними Обсяг недопоставкиВартість недопоставленої продукції за договоромПеріод поставки за умовами договоруПеріод нарахування пені у зустрічному позовіСума пені (подвійна облікова ставка)
22.10.2020 №30440,46 т459,54 3492504,00 грн21.10-04.11.202010.11.2020-05.05.,77 грн
ВСЬОГО:40,46 т459,543492504,00 грн 212831,77 грн.

Таким чином суд, здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягнення штрафів та пені, а також керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов`язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правильність розрахунків позивача за зустрічним позовом щодо заявлених до стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу в загальному розмірі 622511,40 грн та пені в загальному розмірі 515304,95 грн (132862,82+169610,36+212831,77=515304,95).

Надаючи правову оцінку зустрічним позовним вимогам про стягнення пені та штрафу, а також запереченням відповідача за зустрічним позовом, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, Відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Верховний Суд в п.8.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 вказував, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодекск України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У зв`язку з цим посилання відповідача за зустрічним позовом на неможливість застосування одночасно пені та штрафу за одне і те саме порушення постачальником (відповідачем за зустрічним позовом) судом відхиляється.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву також зазначає про наявність правових підстав для зменшення заявлених до стягнення позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій, зокрема, у зв`язку з скрутним фінансовим станом та недобросовісними діями позивача за зустрічним позовом в частині незвернення останнього до відповідача за зустрічним позовом з письмовими вимогами про здійснення поставки товару за договором.

Надаючи оцінку доводам відповідача за зустрічним позовом у відзиві на зустрічний позов про необхідність зменшення неустойки (пені та штрафу), виходячи з вимог розумності та справедливості, та запереченням з цього приводу позивача за зустрічним позовом, який посилався на наявність у нього реальних збитків та упущеної вигоди внаслідок недопоставок з боку відповідача за первісним позовом та наявність значної кількості судових справ між сторонами щодо правовідносин поставки за іншими аналогічними договорами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Також ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 910/12876/19.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 Цивільного кодексу України.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова практика щодо застосування вказаних норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо зменшення неустойки судом є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19 тощо) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, від 22.01.2020 у справі № 912/684/19 та від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд відмічає, що після того, як позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення підтвердженої матеріалами справи заборгованості за поставлену продукцію (первісний позовом подано 24.09.2021), відповідач за первісним позовом подає зустрічну позовну заяву про стягнення пені та штрафу, нарахованих за загальний період з 10.11.2020 р. по 05.05.2020 у межах річного строку позовної давності, який ще не сплинув на момент подання зустрічного позову (зустрічний позов подано 10.11.2021).

Суд враховує, що правила ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (постанова Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №904/5858/20).

Разом з тим, суд також відмічає, що однією з причин виникнення спору між сторонами є в тому числі неналежне виконання самим позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань по оплаті замовленої та поставленої йому продукції за договором.

При цьому в договорі №36-20-07 сторони встановили відповідальність для постачальника та для покупця на випадок порушення ними договірних зобов`язань з істотним дисбалансом санкцій, а саме:

- для постачальника у випадку односторонньої відмови від виконання зобов`язання щодо поставки сторони встановили штраф у розмірі 10% від вартості непоставленої продукції, а також додатково за порушення строків поставки встановили пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої або недопоставленої продукції за кожен день прострочення (п.7.3 та 7.5 договору №36-20-07);

- в той час як для покупця на випадок затримки ним платежів постачальнику сторони передбачили лише інфляційні та 3% річних, що і без того було визначено законодавством, а неустойку (пеню, штраф) для покупця не встановлювали (п.7.6 договору №36-20-07).

Неналежне виконання позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань щодо оплати продукції відповідачу за зустрічним позовом, а саме наявність непогашеної заборгованості перед відповідачем за зустрічним позовом в співвідношенні з незбалансованими умовами договору №36-20-07 щодо відповідальності постачальника за недопоставку товару та відповідальності покупця за несвоєчасну оплату товару є обставиною, що має істотне значення в аспекті ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Також обставиною, що має істотне значення в аспекті ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, є поведінка позивача за зустрічним позовом, який в процесі виконання договору №36-20-07 не заявляв відповідачу за зустрічним позовом вимог про необхідність здійснення допоставки продукції, продовжував укладати з відповідачем за первісним позовом нові додаткові угоди на поставку інших партій товарів, підписав акт звірки розрахунків, яким без зауважень визнав існування заборгованості станом на 31.12.2020 перед відповідачем за зустрічним позовом, а про порушення відповідачем за зустрічним позовом прав позивача за зустрічним позовом вперше заявив лише в самому зустрічному позові, що має ознаки суперечливої поведінки позивача за зустрічним позовом.

Про те, що така поведінка позивача за зустрічним позовом щодо відповідача за зустрічним позовом при виконанні договору та розрахунках з відповідачем за зустрічним позовом за поставлену позивачу за зустрічним позовом продукцію є непоодиноким випадком, підтверджується також наявністю інших судових спорів між тими ж самими сторонами за іншими договорами поставки, зокрема в справі №911/2821/21.

Аналізуючи доводи позивача за зустрічним позовом про наявність у нього реальних збитків з посиланням на те, що позивач за зустрічним позовом був вимушений укладати з відповідачем за зустрічним позовом наступні додаткові угоди про наступні поставки товару за більшою ціною, ніж ціна, яка діяла в попередніх додаткових угодах, тобто вимушено купував товар дорожче, що є реальними збитками позивача за зустрічним позовом, суд відмічає, що позивач за зустрічним позовом не надав ні доказів того, щоб його примушували укладати додаткові угоди з відповідачем за зустрічним позовом, ні доказів того, щоб він мав реальний намір отримати від постачальника недопоставлений товар. Натомість з поведінки позивача за зустрічним позовом випливає, що він продовжував співпрацювати з відповідачем за зустрічним позовом, укладаючи з ним нові додаткові угоди, не зважаючи на виникнення недопоставки продукції за додатковими угодами, які передували укладенню нових додаткових угод, при цьому жодних вимог до відповідача за зустрічним позовом з приводу недопоставок позивач за зустрічним позовом не заявляв. Вперше свої вимоги з приводу недопоставок позивач за зустрічним позовом заявив у зустрічному позові, з яким звернувся лише після пред`явлення до нього первісного позову та цей зустрічний позов пред`явив лише в тій частині (у межах того періоду), в якій формально ще не сплинув строк позовної давності.

Отже, позивач за зустрічним позовом не спростував доводи відповідача за зустрічним позовом про відсутність у позивача за зустрічним позовом реального наміру отримати недопоставлений товар, а поведінка позивача за зустрічним позовом, яка мала місце до пред`явлення зустрічного позову, також не вказує на реальність такого наміру у позивача за зустрічним позовом. У зв`язку з цим суд вважає неспроможними доводи позивача за зустрічним позовом про наявність у нього яких-небудь реальних збитків.

Так само, суд відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом про наявність у нього збитків у вигляді упущеної вигоди від невиготовленого спирту в обсязі 43277,46 дал сорту «вища очистка» на суму 14026224,80 грн, оскільки ніяких доказів з цього приводу позивачем за зустрічним позовом не надано, а поведінка позивача за зустрічним позовом, яка мала місце до пред`явлення зустрічного позову, не вказує на реальність такого наміру у позивача за зустрічним позовом.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, факт порушення позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань по оплаті поставленої йому продукції та суперечливу поведінку позивача за зустрічним позовом, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір сукупної нарахованої позивачем за зустрічним позовом неустойки (1137816,35 грн) на 89,54% ((1137816,35-119032,40):1137816,35=89,54%), а саме:

- зменшити розмір нарахованого до стягнення штрафу до розміру 106980,00 грн (тобто до суми основного боргу, який залишився не сплаченим позивачем за зустрічним позовом/відповідачем за первісним позовом відповідачу за зустрічним позовом/позивачу за первісним позовом), та

- зменшити розмір нарахованої позивачем за зустрічним позовом до стягнення пені до розміру 12052,40 грн (тобто до суми 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані позивачем за первісним позовом/відповідачем за зустрічним позовом та підлягають стягненню з позивача за зустрічним позовом/відповідача за первісним позовом у межах первісного позову (2801,85+9250,55=12052,40)

- з подальшим здійсненням на підставі ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України зарахування присуджених позивачу за первісних позовом грошових сум в загальному розмірі 119032,40 грн (106980,00 грн основного боргу + 2801,85 грн 3% річних + 9250,55 грн інфляційних втрат =119032,40) в рахунок присуджених позивачу за зустрічним позовом грошових сум у такому ж загальному розмірі 119032,40 грн (106980,00 грн штрафу + 12052,40 грн пені=119032,40), що приведе до відсутності таким чином взаємних непогашених заборгованостей у сторін.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, а саме в частині стягнення штрафу у розмірі 106980,00 грн та в частині стягненні пені у розмірі 12052,40 грн та про відмову в задоволенні решти зустрічних позовних вимог в частині стягнення 515531,40 грн штрафу (622511,40-106980=515531,40) та в частині стягнення 503252,55 грн пені (515304,95-12052,40=503252,55).

Враховуючи задоволення первісного позову та зустрічного позову в однаковому розмірі, суд відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України не присуджує витрати зі сплати судового збору з однієї сторони на користь іншої сторони.

Відповідно до ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Судом присуджено позивачу за первісним позовом 119032,40 грн (106980,00 грн основного боргу + 2801,85 грн 3% річних + 9250,55 грн інфляційних втрат =119032,40) та присуджено позивачу за зустрічним позовом 119032,40 грн (106980,00 грн штрафу + 12052,40 грн пені=119032,40).

На підставі ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд проводить зустрічне зарахування таких сум.

Отже, присуджені позивачу первісним позовом грошові суми в загальному розмірі 119032,40 грн (з яких 106980,00 грн основного боргу, 2801,85 грн 3% річних та 9250,55 грн інфляційних втрат) зараховуються в рахунок присуджених позивачу за зустрічним позовом 106980,00 грн штрафу та 12052,40 грн пені.

Таким чином, за наслідками такого зарахування різниці сум для її наступного стягнення не виникає.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення про стягнення заборгованості у розмірі 121389,65 грн заборгованості (з яких 106980,00 грн основного боргу, 2808,67 грн 3 % річних та 11600,98 грн інфляційних втрат) за договором поставки зернових культур №36-20-07 від 30.09.2020 задовольнити частково, а саме в частині стягнення 106980,00 грн основного боргу, 2801,85 грн 3% річних та 9250,55 грн інфляційних втрат, що сукупно становить 119032,40 грн.

2. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом, а саме в частині стягнення 6,82 грн 3% річних та 2350,43 грн інфляційних втрат відмовити.

3. Зустрічні позовні вимоги Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» про стягнення про стягнення 1137816,35 грн (з яких 515304,95 грн пені та 622511,40 грн штрафу за договором поставки зернових культур №36-20-07 від 30.09.2020) задовольнити частково, а саме в частині стягнення 12052,40 грн пені та 106980,00 грн штрафу, що сукупно становить 119032,40 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом, а саме стягненні 503252,55 грн пені та 515531,40 грн штрафу за договором поставки зернових культур №36-20-07 від 30.09.2020 відмовити

5. На підставі ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України присуджені Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000 м.Львів, вул. Промислова, 50/52, ) за первісним позовом грошові суми в загальному розмірі 119032,40 грн зарахувати в рахунок присуджених Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400 Київська обл.., м.Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) за зустрічним позовом 12052,40 грн пені та 106980,00 грн штрафу.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 14.03.2023.

Суддя О.О. Третьякова