ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1698/22

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/1698/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теп Транско»,

с. Геронимівка Черкаської область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка», м. Сквира Київської області

про стягнення 3 078 403,85 грн.

Представники:

від позивача: Білий М.М., адвокат, довіреність б/н від 24.08.2022;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теп Транско» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» (надалі-відповідач) про стягнення 3 078 403,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за умовами Договору № 18/05/11/2021 від 18.11.2021 транспортного експедирування, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 2 192 699,55 грн., з огляду на наявність якої нараховані 517 285,64 грн. пені, 51 364,66 грн. 3 % річних та 317 054,00 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.09.2022 відкрито провадження у справі № 911/1698/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; розгляд справи призначений в підготовчому засіданні на 12.10.2022.

Ухвалою суду від 12.10.2022 підготовче засідання у справі № 911/1698/22 було відкладено на 09.11.2022.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 911/1698/22, справу призначено до розгляду по суті на 30.11.2022.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2022 розгляд справи по суті відкладений на 21.12.2022.

21.12.2022 через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява № 16/12/22ю від 16.12.2022 (вх.№ 18784/22), в якій останнім було повідомлено про часткову оплату відповідачем заборгованості, в загальному розмірі 900 000,00 грн. про що свідчать платіжні доручення № 89 від 11.10.2022, № 90 від 13.10.2022, № 92 від 17.10.2022.

Присутнім в судовому засіданні 21.12.2022 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача жодного разу в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав.

Судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом за його участі. Так, 12.10.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання вих. № 22/10-12 від 12.10.2022 (вх. № суду 14187/22), в якому відповідач просив суд відкласти розгляд справи; 30.11.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання від 30.11.2022 (вх. № суду 17390/22) про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із неможливістю представника відповідача бути присутнім в даному судовому засіданні.

У зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік та відсутністю знаків поштової оплати, копії ухвал суду від 19.09.2022, 12.10.2022, 09.11.2022, 30.11.2022 були направлені відповідачу на електронну адресу (), про що було складено відповідні довідки.

Суд відзначає, що зазначена електронна адреса є офіційною адресою відповідача та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого зроблено судом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У даному випадку, судом також береться до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/1698/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теп Транско» (позивач, експедитор) та Товариством з омеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» (відповідач, клієнт) укладено Договір транспортного експедирування № 18/05/11/2021 за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, експедитор бере на себе зобовязання за дорученням, за плату і за рахунок клієнта організувати та виконати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню зернових та олійних культур (вантаж) клієнта залізничним траспортом, а також здійснення інших дій, необхідних для виконання зобов`язань по даному договору, та узгоджених з клієнтом.

Пунктом 2.4 договору визначено, що клієнт зобов`язаний за 5 робочих днів до запланованого навантаження надати експедитору заявку про перевезення, із зазначенням відомостей про вантаж; клієнт зобов`язаний здійснити експедитору оплату вартості експедирування, яка складається з вартості провізних платежів, додаткових станційних зборів, митних зборів, витрат на проходження фітосанітарних, сертифікаційних та інших процедур по оформленню вантажу, плати експедитору наступним чином: 50 % протягом 1 робочого дня з дати подачі вагонів під навантаження; 50 % протягом 2 банківських днів з дати отримання від експедитора копії рахунку (рахунку-фактури), інвойсу або ін.) та видаткової накладної (залізничної накладної), що підтверджує відправлення вантажу поставки зі станції навантаження та відповідно ндання експедитором послуги транспорно-експедиційного обслуговування перевезення вантажу в повному обсязі.

Умовами п. 4.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021. Договір визнається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо будь-яка із сторін не заявить про розірвання протягом 10 днів до закінчення строку його дії. Кількість пролонгацій не обмежена.

Підписаним між позивачем та відповідачем Додатком № 1 від 09.12.2021 до Договору № 18/05/11/2021 від 18.11.2021, сторонами погоджено, що клієнт та експедитор затверджують вартість доставки кукурудзи призначенням - станція Одеса-Порт (експ.) (400409) /Одеська/, код станції - 400409. Одержувач вантажу - Адміністрація Одеського морського порту.

Станція відвантаження - Роток (343901), місцезнаходження вантажу - ТОВ «Волиця-Агро», ставка з ПДВ за 1 тонну, грн. - 1 150,00 грн.

Вартість відвантаження включає в себе: залізничний тариф, додаткові станційні збори по станції відвантаження, забезпечення рухомим складом, варість ЗПП, оформлення експертизи ГМО, плату експедитору в розмірі 7,20 грн. з ПДВ за 1 т. відвантаженого вантажу.

Так, виконуючи взяті на себе зобов`язання, експедитор надав клієнту послуги з перевезення вантажу кукурудзи з ТОВ «Волиця-Агро» (ст. Росток) до ст. Одеса-Порт-експорт, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами про виконання робіт (наданих послуг) № 1 від 14.12.2021 на суму 635 832,79 грн., № 2 від 21.12.2021 на суму 872 271,97 грн., № 3 від 28.12.2021 на суму 2 217 594,79 грн., на загаьну суму 3 725 699,55 грн.

Крім того, матеріали справи містять накладні № 33692682 від 13.12.2021, № 33794041 ві 20.12.2021, № 33883570 від 26.12.2021, з яких також вбачається надання позивачем відповідачу послуг з перевезення кукурудзи з ТОВ «Волиця Агро» (ст. Роток) до ст. Одеса-Порт-експорт.

Позивачем до матеріалів справи також додані копії поданих податкових накладних, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (ч. 201.1). Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (ч. 201.7).

Відповідно до ч. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Для оплати вартості транспортно-експедиторських послуг, позивачем були сформовані рахунки-фактури № СФ-0002987 від 14.12.2021 на суму 635 832,79 грн., № СФ-0003088 від 21.12.2021 на суму 872 271,97 грн., № СФ-0003135 від 28.12.2021 на суму 2 217 594,79 грн.

Матеріали справи містять підписані з боку відповідача акти про виконання робіт (наданих послуг), які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксують факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунку за отриманий товар або отриману послугу.

Отже, підписавши акти виконання робіт про надання послуг без зауважень, відповідач взяв на себе зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг.

Про належне виконання зобов`язань позивачем з надання транспортно-експедиторських послуг за відповідними актами свідчить відсутність скарг або заперечень відповідача щодо своєчасності та якості наданих послуг.

Однак, відповідач свої зобов`язання з повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг з транспортного експедирування належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За умовами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1, 2 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Згідно з ч. 1 ст. 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

За приписами ч. 1 ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що вже після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі № 911/1698/22 відповідач частково здійснив оплату заборгованості в розмірі 900 000,00 грн., про що зазначає позивач з посиланням на платіжні доручення № 89 від 11.10.2022, № 90 від 13.10.2022, № 92 від 17.10.2022.

Відповідно до статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вимоги статті 231 ГПК України, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 900 000,00 грн. заборгованості з огляду на відсутність предмету спору.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в розмірі 1 292 699,55 грн. в частині оплати отриманих відповідачем транспортно-експедиторських послуг по перевезенню зернових, на підставі Договору № 18/05/11/2021 від 18.11.2021, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості в сумі 1 292 699,55 грн. відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 292 699,55 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 517 285,64 грн. пені, 51 364,66 грн. 3 % річних та 317 054,00 грн. інфляційних нарахувань.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2 договору у разі неоплати клієнтом послуг протягом 5 днів з дати виставлення рахунків експедитором, клієнт виплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період затримки, від суми затриманого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюєтьсяя за весь період затримки платежів і до дня остаточного розрахунку.

Суд здійснивши власний розрахунок пені, дійшов висновку щодо частково задовлення вимоги позивача в розмірі 515 448,35 грн., розрахованих судом за сукупний період з 04.01.2022 по 09.09.2022.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань заявлених позивачем до стягнення вимог, враховуючи, що наявний в матеріалах справи розрахунок є арифметично вірними, тому вимога позивача визнається судом та підлягає задоволенню в сумі 317 054,00 грн.

Поруч з цим, за вірним розрахунком, здійсненим судом щодо заявлених позивачем 3 % річних, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в сумі 51 058,45 грн., розрахованих за період з 04.01.2022 по 09.09.2022.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову частково, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» 900 000 (дев`ятсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» (09001, Київська область, Сквирський район, м. Сквира, вул. Шолом Алейхема, 16, оф. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теп Транско» (19601, Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, 1, ) 1 292 699 (один мільйон двісті дев`яносто дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 55 коп. заборгованості, 515 448 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 35 коп. пені, 317 054 (триста сімнадцять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 51 058 (п`ятдесят одну тисячу п`ятдесят всімі) грн. 45 коп. 3 % річних та 46 143 (сорок шість тисяч сто сорок три) грн. 91 коп. судового збору.

Видати наказ.

4. В іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 12.01.2023.

Суддя О.О. Христенко