ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2022 р. Справа№ 910/13890/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Агрикової О.В.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021

у справі №910/13890/21 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна транспортна компанія»

про стягнення неустойки, ціна позову 11 554 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна транспортна компанія» (відповідача) про стягнення неустойки, ціна позову 11 554 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні 2021 року відповідачем зі станції Пласти Донецької залізниці був відправлений порожній залізничний вагон № 63678957 згідно накладної № 53965109.

У вказаній накладній вантажоодержувачем зазначено Дніпродзержинське вагонне депо ТОВ "Лемтранс" з місцезнаходженням 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б.

Після прибуття на станцію призначення Кам`янське, Придніпровської залізниці ним було встановлено, що місцезнаходження вантажоодержувача в указаній накладній вказане невірно, оскільки такий вантажоодержувач, як Дніпродзержинське вагонне депо ТОВ "Лемтранс" по станції Кам`янське, Придніпровської залізниці - відсутній.

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, 5.5 Правил оформлення перевізних документів, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь 11 554 грн. штрафу у п`ятикратному розмірі від провізної плати за неправильно зазначену у накладній адресу одержувача, а також понесені по справі судові витрати.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував та вказує на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, оскільки в залізничній накладній № 53965109 було вірно зазначено адресу вантажоодержувача, тому що за поштовою адресою вантажоодержувача ТОВ "Лемтранс" розташовано його структурний підрозділ Вагонне депо Дніпродзержинськ.

Зазначав, що залізнична накладна № 53965109 була оформлена відповідачем (вантажовідправником) відповідно до наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" (володілець вагону № 63678957) листа-інструкції № 208 від 7 квітня 2021, у якому місцезнаходження вантажоодержувача вказано вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ "Лемтранс", 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б.

Також вказував, що з метою уникнення протиправної затримки вагону ним було здійснено зміну в залізничних накладних поштової на юридичну адреси вантажоодержувача.

Заявив про зменшення на підставі ст. 233 Господарського кодексу України розміру штрафу до 1 155,40 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21 у позові Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у квітні 2021 року відповідачем зі станції Пласти Донецької залізниці був відправлений порожній залізничний вагон № 63678957 згідно накладної № 53965109, у вказаній накладній вантажоодержувачем зазначено Дніпродзержинське вагонне депо ТОВ "Лемтранс" з місцезнаходженням 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень, при цьому, правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

З матеріалів справи слідує, що під час прибуття вагону № 63678957 на станцію призначення, працівниками залізниці встановлено, що адреса одержувача вантажу, визначена у перевізному документі 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б по станції Кам`янське Придніпровської залізниці - відсутня, про що складено акти загальної форми №№ 21, 233 від 25 квітня 2021.

При цьому, з даних офіційного сайту Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" https://dp.uz.gov.ua/ukr/contact розділу Служба вагонного господарства підтверджується, що місцезнаходження вагонного депо Дніпродзержинськ є м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-Б.

З даних офіційного сайту Компанії "Лемтранс" https://www.lemtrans.com.ua/uk/, https://www.lemtrans.com.ua/uk/press-center/news/vagonnoe-depo-dneprodzerzhinsk-kompanii-lemtrans-otmechaet-5-letie слідує, що вагонне депо Дніпродзержинськ Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" здійснює свою діяльність на базі орендованого вагонного депо у місті Дніпродзержинськ.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що місцезнаходження вантажоодержувача відповідачем у накладній зазначено вірно відповідно до фактичної поштової адреси одержувача вантажу, а дії відповідача не створили ризиків направлення залізничних вагонів не за призначенням та не перешкоджали виконанню позивачем зобов`язання з перевезення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 28.12.2021 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Відповідно п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил, порядок заповнення графи «Відправник» відправником може бути одна юридична або фізична особа, відомості щодо відправника: найменування, код ЄДРПОУ, поштова адреса (замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки), відтак, в графі «Одержувач» відповідач повинен був зазначити юридичну особу (не структурний підрозділ філії) та її реквізити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з накладної №53965109 підтверджується, що відповідач в порушення Правил, замість юридичної особи ТОВ «Лемтранс» зазначив вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ «Лемтранс», яке відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань навіть не є його відокремленим підрозділом.

При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в укладеному з ТОВ «Лемтранс» договорі, в довіреності, по якій отримувався спірний вантаж, адреса: 51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків 28-Б, не зазначена.

Таким чином, адреса вказана відповідачем у накладних (51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б) не може бути поштовою адресою юридичної особи ТОВ «Лемтранс», так як є адресою його структурного підрозділу - Вагонного депо Дніпродзержинськ, тобто окремої структурної одиниці розташованої поза місцем перебування керівного органу юридичної особи.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ті обставини, що у залізниці відсутній обов`язок самостійно встановлювати місцезнаходження одержувачів вантажу, а залізниця у своїй роботі керується тими відомостями, які їй надано учасниками перевізного процесу.

Скаржник зазначає, що одержувачем може бути лише юридична особа, а тому в порядку ст. 43 Статуту залізниць України можна змінити юридичну особу на юридичну особу, а тому Дніпродзержинське вагонне депо не є юридичною особою, у зв`язку з чим, відбулась не зміна одержувача, а виправлення його реквізитів, що засвідчено актом загальної форми №233 від 25.04.2021.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 28.12.2021 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/13890/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Агрикова О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21 без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13890/21.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №910/13890/21 отримана позивачем (Акціонерним товариством «Українська залізниця») за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення №478, в особі (Регіональної філії «Придніпровська залізниця») за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення №430, представником позивача (адв. Губарєвой Я.А.) за вказаною адресою в матеріалах апеляційної скарги згідно рекомендованого поштового повідомлення №338, відповідачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна транспортна компанія») за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення №049.

02.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13890/21.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України Про правовий режим воєнного стану, статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 30600592/2020-0001 від 30.06.2020 року АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ТОВ «Лемтранс» Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

30.06.2020 року між АТ «Українська залізниця» та ТОВ «Лемтранс» було укладено договір приєднання про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 30600592/2020-0001, що знаходиться у публічному доступі на вебсайті http:// uz-cargo.com/.

Відповідно до вищезазначеного договору, ТОВ «Лемтранс» задекларувало адресу свого місцезнаходження, а саме: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд 46-46А, жодних інших адрес залізниці (позивачу) не повідомлялось.

Судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2021 року відповідачем зі станції Пласти Донецької залізниці був відправлений порожній залізничний вагон № 63678957 згідно накладної № 53965109.

У вказаній накладній вантажоодержувачем зазначено Дніпродзержинське вагонне депо ТОВ "Лемтранс" з місцезнаходженням: "51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б".

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень. При цьому, правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Матеріалами справи підтверджується, що під час прибуття вагону № 63678957 на станцію призначення, працівниками залізниці встановлено, що адреса одержувача вантажу, визначена у перевізному документі: 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б на станції Кам`янське, Придніпровської залізниці відсутня, про що складено акти загальної форми №№ 21, 233 від 25 квітня 2021.

При цьому, з даних офіційного сайту Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" https://dp.uz.gov.ua/ukr/contact розділу Служба вагонного господарства слідує, що місцезнаходження ванного депо Дніпродзержинськ є: м. Дніпродзержинськ, вул. Енергетиків, 28-Б.

З даних офіційного сайту Компанії "Лемтранс" https://www.lemtrans.com.ua/uk/, https://www.lemtrans.com.ua/uk/press-center/news/vagonnoe-depo-dneprodzerzhinsk-kompanii-lemtrans-otmechaet-5-letie слідує, що вагонне депо Дніпродзержинськ Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" здійснює свою діяльність на базі орендованого вагонного депо у місті Дніпродзержинськ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 Господарського кодексу України, вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 Цивільного кодексу України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За змістом п. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Повідомленням про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 30600592/2020-0001 від 30.06.2020 AT «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ТОВ «Лемтранс» заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

30.06.2020 року між AT «Українська залізниця» та ТОВ «Лемтранс» було укладено договір приєднання про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 30600592/2020-0001, що знаходиться у публічному доступі на вебсайті http://uz- cargo.com/.

В рамках даного договору, ТОВ «Лемтранс» задекларувало адресу свого місцезнаходження, а саме: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд 46-46А.

У квітні 2021 року відповідачем зі станції Пласти Донецької залізниці був відправлений порожній залізничний вагон № 63678957 згідно накладної № 53965109.

У вказаній накладній вантажоодержувачем зазначено Дніпродзержинське вагонне депо ТОВ "Лемтранс" з місцезнаходженням 51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б.

Згідно графи 53 накладної («Підтвердження одержання вантажу Вантаж одержав») вантаж видано представнику одержувача за довіреністю № 72 від 21.12.2020, з якої, зокрема, вбачається, що вона видана від імені ТОВ «Лемтранс» (), адреса якого 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд 46-46А, жодних інших адрес вона не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.1.2. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів визначено, що графа «Одержувач» заповнюється відправником у порядку, передбаченому для графи «Відправник».

Згідно з порядком заповнення графи «Відправник» відправником може бути одна юридична або фізична особа. Відомості щодо відправника: найменування, код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки).

Як підтверджується матеріалами справи, адреса, зазначена відповідачем у накладній (51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-6) зазначалась лише в положенні про вагонне депо Дніпродзержинськ, Дніпропетровської філії ТОВ «Лемтранс».

Проте, з накладної №53965109 вбачається, що відповідач в порушення правил, замість юридичної особи ТОВ «Лемтранс» зазначив вагонне депо Дніпродзержинськ ТОВ «Лемтранс», відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - не є його відокремленим підрозділом.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в графі «Одержувач» відповідач повинен був зазначити юридичну особу (не структурний підрозділ філії) та її реквізити.

В свою чергу адреса, зазначена відповідачем у накладній (51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-6) фігурує лише в положенні про вагонне депо Дніпродзержинськ, Дніпропетровської філії ТОВ «Лемтранс».

При цьому, ані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ані в укладеному з ТОВ «Лемтранс» договорі, ані в довіреності, по якій отримувався вантаж, ані на офіційному вебсайті ТОВ «Лемтранс» адреса: 51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-6 не значиться.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що у залізниці відсутній обов`язок самостійно встановлювати місцезнаходження одержувачів вантажу, залізниця у своїй роботі керується тими відомостями, які їй надано учасниками перевізного процесу.

Судом апеляційної інстанції враховані доводи скаржника про те, що адреса: 51918, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б, не може бути поштовою адресою юридичної особи ТОВ «Лемтранс», так як є адресою його структурного підрозділу - Вагонного депо Дніпродзержинськ, тобто окремої структурної одиниці, розташованої поза місцем перебування керівного органу юридичної особи.

Відповідно до ст. 43 Статуту залізниць України, одержувачем може бути лише юридична особа, а тому в порядку можна змінити юридичну особу на юридичну особу, проте, Дніпродзержинське вагонне депо не є юридичною особою, у зв`язку з чим відбулась не зміна одержувача, а виправлення його реквізитів, що засвідчено актом загальної форми №233 від 25.04.2021.

Статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

Таким чином, норми Статуту є спеціальними у сфері залізничних перевезень, не суперечать положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України і підлягають першочерговому застосуванню (аналогічну правову позицію висловлено також Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справи № 916/4345/14, Верховним Судом в постановах від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17)

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту). Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Згідно зі ст.6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, в якій суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено (правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 27.03.2020 у справі № 917/500/19).

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У визначених Правилами випадках, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності в разі: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі -ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пунктом 6.1. роз`яснення Президії Вищого Господарського суду України від 29.05.2002 №04- 5/601 (із змінами та доповненнями) визначено, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної форми, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що місцезнаходження вантажоодержувача відповідачем у накладній зазначено вірно відповідно до фактичної поштової адреси одержувача вантажу, і дії відповідача не створили ризиків направлення залізничних вагонів не за призначенням та не перешкоджали виконанню позивачем зобов`язання з перевезення.

Як зазначалося вище та встановлено судом апеляційної інстанції, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Отже, враховуючи приписи ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно було нараховано 11 554 грн. штрафу у п`ятикратному розмірі від провізної плати за неправильно зазначену у накладній адресу одержувача, розрахунок якого перевірений апеляційним судом.

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції звертався із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 233 Господарського кодексу України до 1 155,40 грн., що також свідчить про те, що відповідач розуміє помилковість своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом помилково відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Отже, виходячи з вищевикладеного, на преконання колегії суддів позивачем було подано належні та переконливі докази на підтвердження заявленого позову, при цьому доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на доведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які судом першої інстанції залишено без уваги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача, оскільки вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/13890/21 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна транспортна компанія» (02081, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7Д, корпус З, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, б. 5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) 11 554 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 00 коп. штрафу.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна транспортна компанія» (02081, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7Д, корпус З, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, б. 5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/13890/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.В. Агрикова

М.Л. Яковлєв