ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Справа № 915/372/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищиве, вул. Промислова, буд. 1; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 33010822)

до відповідача: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 23399393)

про: стягнення 981 896,76 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

22.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 2083 від 01.02.2022 (вх. № 3508/22) (з додатками), в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» 921 125,52 грн основного боргу, 51 950,82 грн пені, 8 820,42 грн 3 % річних, всього 981 896,76 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору про закупівлю товарів № 11/т-55 від 27.07.2021 з додатком до нього; видаткових накладних (7 шт.); довіреності на отримання матеріальних цінностей; застосування норм статей 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Ухвалою суду від 03.10.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/372/22 за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи по суті на 01 листопада 2022 року о 10:00; запропоновано позивачу надати суду та направити відповідачу докази реалізації умов п. 8.1 Договору про закупівлю товарів № 11/т-55 від 27.07.2021; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

17.10.2022 до суду від позивача надійшов лист б/н від 04.10.2022 (вх. № 4494/22), із відповідними поясненнями на виконання ухвали суду від 03.10.2022.

24.10.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 01.01.01/22-3509 від 18.10.2022, за змістом якого товариство не заперечує основний борг за договором про закупівлю товарів № 11/т-55 від 27.07.2021 у розмірі 921 125,52 грн. Водночас, відповідач не погоджується з позовними вимогами в частині нарахування пені, вважає їх необґрунтованими, та просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 90 % (46755,74 грн).

Судове засідання, з розгляду даної справи по суті, яке було призначено на 01 листопада 2022 року о 10:00, не відбулося оскільки у період з 09:12 по 10:46, зокрема, протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 01.11.2022 судове засідання з розгляду даної справи по суті було призначено на 29 листопада 2022 року о 10:00.

03.11.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 9897 від 27.10.2022, у якій товариство заперечує проти заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, та наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

08.11.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 01.01.01/22-3709 від 07.11.2022, у якому товариство підтримує клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 90 %.

У зв`язку з тим, що головуючий у даній справі суддя - Смородінова О.Г. в період з 21.11.2022 по 12.12.2022 перебувала у відпустці (наказ господарського суду № 277-б від 02.11.2022), ухвалою суду від 18.11.2022 розгляд справи № 915/372/22 по суті було призначено на 20 грудня 2022 року о 12:00.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 20.12.2022 учасники справи своїх повноважних представників не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 20.12.2022 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Миколаївобленерго», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», як постачальником, був укладений Договір про закупівлю товарів № 11/т-55 (далі - Договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити замовнику товар, а замовник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити цей Товар (п. 1.1).

За умовами наведеного Договору:

- предметом поставки за цим Договором є наступний товар: шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (код за ДК 021:2015 - 34350000-5 - шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності) далі - товар, в кількості згідно з Загальною Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2);

- ціна Договору складає 767 604 грн, окрім цього 20 % ПДВ у сумі 153 520,92 грн, а всього 921 125,52 грн (п. 3.1);

- замовник сплачує постачальнику на підставі рахунку вартість отриманого товару впродовж 60 банківських днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної (п. 3.3);

- строк поставки партії товару: впродовж 5 календарних днів з моменту отримання письмової заявки від Замовника. Заявка може бути направлена Замовником у електронному вигляді (у форматі pdf) на електронну адресу Постачальника, зазначену у розділі 12 цього Договору (п. 4.1);

- замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 5.1.1);

- постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором (п. 5.3.1);

- за несвоєчасний розрахунок замовник сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від простроченої суми (п. 6.4);

- нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється в порядку, що встановлений діючим законодавством України (п. 6.6);

- цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (у разі їх наявності) і діє до 31.12.2021р. (п. 9.1).

Додатком № 1 до Договору виступила Загальна специфікація на загальну суму товарів - 921 125,52 грн.

Вищенаведений Договір із Загальною специфікацією до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, щодо стягнення з відповідача, як замовника, заборгованості за поставлений товар, а також пені та процентів річних, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Договором.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір про закупівлю товарів № 11/т-55 від 27.07.2021 з додатком до нього;

- видаткові накладні (7 шт.);

- довіреність на отримання матеріальних цінностей;

- претензія б/н від 29.11.2021, з відповіддю на неї № 01/26-11595 від 23.12.2021.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- інформація про надходження коштів з оплати послуг за розподіл електричної енергії за листопад 2021 року та за січень 2022 року.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов вищенаведеного Договору постачальником було передано замовнику, а останнім було прийнято у власність товар на загальну суму 921 125,52 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень накладними:

- № ХВ-2442 671 від 04.08.2021 на суму 56 679,24 грн;

- № ХВ-2443 244 від 04.08.2021 на суму 19 397,04 грн;

- № ХВ-2443 440 від 04.08.2021 на суму 16 831,68 грн;

- № ХВ-2462 508 від 09.08.2021 на суму 40 991,76 грн;

- № ХВ-2462 510 від 09.08.2021 на суму 48 492,60 грн;

- № ХВ-2462 513 від 09.08.2021 на суму 728 213,04 грн;

- № ХВ-2497 146 від 09.08.2021 на суму 10 520,16 грн.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» зазначає, що Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» заборгованість за поставлений товар не сплатило.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 29.11.2021, у якій вимагав сплатити заборгованість.

Відповідач надав відповідь на вказану претензію № 01/26-11595 від 23.12.2021, за змістом якої не заперечив проти наявності заборгованості, зазначивши, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку з чим оплата за поставлений товар буде проведена якнайшвидше після 01.01.2022.

За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, останній розрахунків за поставлений товар так і не здійснив.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за поставлений за Договором товар, в зв`язку з чим товариство цілком правомірно звернулося до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

З матеріалів справи судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» суму заборгованості Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» в розмірі 921 125,52 грн зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

1. Пеню на загальну суму 51 950,82 грн, у тому числі:

- по видатковій накладній № ХВ-2442 671 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 3 315,35 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2443 244 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 1 134,59 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2443 440 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 984,54 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 508 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 2 302,28 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 510 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 2 723,56 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 513 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 40 899,64 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2497 146 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 590,86 грн.

2. 3 % річних на загальну суму 8 820,42 грн, у тому числі:

- по видатковій накладній № ХВ-2442 671 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 563,69 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2443 244 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 192,91 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2443 440 від 04.08.2021 за період з 04.10.2021 по 01.02.2022 на суму 167,39 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 508 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 390,83 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 510 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 462,34 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2462 513 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 6 942,96 грн;

- по видатковій накладній № ХВ-2497 146 від 09.08.2021 за період з 09.10.2021 по 01.02.2022 на суму 100,30 грн.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до умов п. 6.4 Договору за несвоєчасний розрахунок замовник сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від простроченої суми.

Отже, на підставі ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України та відповідних умов Договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені, заявленої позивачем до стягнення та встановлено, що відповідні нарахування проведено вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, суд зауважує, що Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» у даній справі заявлялося клопотання зменшення розміру нарахованої пені на 90 %.

В обґрунтування вказаного клопотання заявником зазначено, що несвоєчасність проведення розрахунків згідно укладеного Договору пов`язана виключно з відсутністю обігових коштів та неодержанням грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів. Товариство прикладало всі зусилля для належного виконання зобов`язання за укладеним поговором, однак не мало фінансової можливості розрахуватись вчасно за поставлений товар з обставин на які не могло жодним чином вплинути. Окрім цього відповідач зазначає, що на теперішній час фінансовий стан Товариства значно погіршився, оскільки на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії, а саме міста Миколаєва та Миколаївської області, починаючи з 24.02.2022 постійно ведуться активні бойові дії, здійснюються постійні артилерійські та ракетні обстріли, наслідком яких є пошкодження мереж, підстанцій, знеструмлення цілих районів міста та області, при цьому оперативне відновлення електрозабезпечення на території здійснюється Товариством за власний кошт, що призводить до значних фінансових витрат з його боку.

Позивач, як було наведено вище, заперечував проти вказаного клопотання, не погоджуючись з доводами відповідача про надмірний розмір пені, оскільки заборгованість виникла ще наприкінці 2021 року, до початку введення військового положення на території України. До суду позовна заява була надіслана у вересні 2022 року. Однак Позивач нарахував пеню станом на 01.02.2022 року та не перераховував її за лютий 2022 року та за весь період, за який міг її стягнути. Таким чином, позивач зазначає, що фактично вже зменшив суму пені, 3% річних та інфляційних витрат, виходячи з партнерських відносин та розуміння складної ситуації, яка склалася в країні на цей час.

Позивач також наголошує, що відповідач навіть частково не погасив свій борг протягом календарного року. На переконання позивача, вказане свідчить про те, що відповідач не мав наміру навіть поступово погасити борг, що виник в нього перед позивачем.

Розглянувши відповідне питання щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, за своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як свідчать матеріали справи, Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» відноситься до критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору. Тому будь-яке надмірне стягнення з відповідача грошових сум може призвести до неспроможності підприємства належним чином виконувати свої функції.

При цьому, господарський суд вважає необхідним зазначити, що використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Надмірне ж зменшення пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін

Отже, враховуючи те, що відповідач відноситься до критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, та оскільки в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, суд вважає, що стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. За такого суд дійшов висновку про часткове зменшення розміру штрафних санкцій на 30%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені 36 365,57 грн (70 % обґрунтовано заявленого до стягнення розміру).

У задоволені ж позову про стягнення пені в іншій частині, а саме в сумі 15 585,25 грн (30 %), господарський суд відмовляє.

Щодо заявленої до стягнення суми відсотків річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних.

За перевіркою суду нарахування 3 % річних позивачем проведено правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Також, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Таким чином, судовий збір за подання позову підлягає покладенню на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищиве, вул. Промислова, буд. 1; ідентифікаційний код 33010822) заборгованість в розмірі 921 125,52 грн, пеню в розмірі 36 365,57 грн, 3 % річних в розмірі 8 820,42 грн, а також 14 728,45 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 15 585,25 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищиве, вул. Промислова, буд. 1; ідентифікаційний код 33010822);

Відповідач: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393).

Повне рішення складено та підписано судом 26.12.2022.

Суддя О.Г. Смородінова