ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022м. ХарківСправа № 922/230/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області (62103, Харківська обл., м. Богодухів, пл. Свято-Духівська, 1,) в інтересах держави
до 1) Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області (62002, Харківська обл., смт. Краснокутськ, вул. Охтирська, ) 2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, ) 3) Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (62002, Харківська обл., смт. Краснокутськ, вул. Охтирська, ) 4) Приватного підприємства "НК Плюс" (62013, Харківська обл., Краснокутський р-н, с. Павлівка, вул. Павленка, 8, кв. 1, ) 5) Приватного підприємства "Світлана" (62021, Харківська обл., Краснокутський р-н, с. Мурафа, вул. Дзержинського, 3-П, ) 6) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРІУС-2007» (62013, Харківська обл., Краснокутський р-н, с. Пархомівка, вул. 8 Березня, 36, ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Інститута овочівництва та баштанництва НААН України (62478, Харківська обл., Харківський р-н, с. Селекційне, вул. Інституцька, 1, ) 2) Державного підприємства «Дослідне господарство «Пархомівське» Інституту овочівництва і баштанництва НААН України» (62014, Харківська обл., Краснокутський р-н, с. Пархомівка, вул. Євгена Лисенка, 10, ) 3) Національної академії аграрних наук України (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9, )
про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки
за участю :

прокуратури Кондратюк Н.А., посвідчення №057653 від 22.10.2020;

відповідача 1 не з`явився

відповідача 2 не з`явився

відповідача 3 не з`явився

відповідача 4 не з`явився

відповідача 5 не з`явився

відповідача 6 ТОВ «ЗАРІУС-2007» Турчина Д.О., ордер АІ №1326595 від 28.12.2022;

третьої особи 1 не з`явився

третьої особи 2 не з`явився

третьої особи 3 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

24.01.2022 керівник Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , Приватного підприємства "НК Плюс", Приватного підприємства "Світлана", Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 № 380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 445 від 17.12.2008 Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 417 від 18.11.2008 Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 284 від 09.10.2009 Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №22/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №21/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №20/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №19/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №18/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №17/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №16/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №15/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №14/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №13/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №12/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №11/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 12.05.2010, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП Світлана (83,9475 га);

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 12.05.2010, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП Світлана (36,7636 га);

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №07/08 від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №08/08 від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 №13-ОТГ в частині передачі Краснокутській селищній раді земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1091,9 га, які розташовані на території Краснокутської ОТГ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Краснокутської селищної ради від 22.12.2020 №45-VII Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в частині прийняття вищевказаних спірних земельних ділянок;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0455 площею 27,4553 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0465 площею 3,5298 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0453 площею 92,9193 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0499 площею 80,3112 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0451 площею 9,1965 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0448 площею 92,2158 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0447 площею 189,2886 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0466 площею 34,3274 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0467 площею 32,9727 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0454 площею 83,6301 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0452 площею 31,3374 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ТОВ Заріус 2007 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0450 площею 45,6537 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП Світлана повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0440 площею 83,9475 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП Світлана повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0441 площею 36,7636 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП НК ПЛЮС повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0481 площею 85,9519 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП НК ПЛЮС повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0480 площею 89,6198 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП НК ПЛЮС повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0482 площею 0,9933 га;

- зобов`язати Краснокутську ОТГ Богодухівського району та ПП НК ПЛЮС повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0483 площею 1,4889 га.

Позов обґрунтовано прийняттям Краснокутською районною державною адміністрацією розпорядження від 11.10.2007 №380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради, розпорядження №445 від 17.12.2008 Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради, розпорядження №417 від 18.11.2008 Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради, розпорядження №284 від 09.10.2009 Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради, видачею Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області наказу від 09.12.2020 №13-ОТГ в частині передачі Краснокутській селищній раді земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1091,9 га, які розташовані на території Краснокутської ОТГ, та прийняттям Краснокутською селищною радою рішення від 22.12.2020 №45-VII Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в частині прийняття вищевказаних спірних земельних ділянок з порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до незаконного відведення відповідних земельних ділянки з державної власності, шляхом передання їх в оренду ТОВ Заріус-2007, ПП НК ПЛЮС та ПП Світлана.

Також в обґрунтування позову прокурор зазначає, що вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 прийнято позовну заяву (вх.№230/22 від 24.01.2022) керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області до розгляду та відкрито провадження у справі №922/230/22. Визначено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - Інститут овочівництва і баштанництва НААН України, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва НААН України та Національну академію аграрних наук України. Розпочато підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 02 березня 2022 року.

18.02.2022 через канцелярію суду від представника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№3962 від 18.02.2022).

21.02.2022 через канцелярію суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№4136 від 21.02.2022) (а.с.97-111 т.2), в якому зазначив, що у Головного управління не було жодних заборон щодо вчинення дій зі спірними земельними ділянками на момент прийняття Наказу від 09.12.2020 №13-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Оскільки на момент прийняття Наказу від 09.12.2020 року №13-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність право постійного користування ДП ДГ Пархомівське на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0455 площею 27,4553 га, :05:001:0465 площею 3,5298 га, :05:001:0453 площею 92,9193 га, :05:001:0499 площею 80,3112 га, :05:001:0451 площею 9,1965 га, :05:001:0448 площею 92,2158 га, :05:001:0467 площею 32,9727 га, :05:001:0454 площею 83,6301 га, :05:001:0452 площею 31,3374 га, :05:001:0450 площею 45,6537 га, :05:001:0440 площею 83,9475 га, :05:001:0441 площею 36,7636 га, :05:001:0481 площею 85,9519 га, :05:001:0480 площею 89,6198 га, :05:001:0482 площею 0,9933 га, :05:001:0483 площею 1,4889 га, :05:001:0447 площею 189,2886 га, :05:001:0466 площею 34,3274 га було припинено на підставі оскаржуваного розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11.10.2007 №380 та вказані земельні ділянки перебували у державній власності, у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області станом на 2020 рік були відсутні підстави для відмови у передачі земельних ділянок Краснокутській селищній раді Харківської області.

На переконання представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, підстави для визнання незаконним та скасування Наказу від 09.12.2020 року №13-ОТГ в частині передачі Краснокутській селищній раді Харківської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1091,9 га, які розташовані на території Краснокутської ОТГ, відсутні.

Також, на думку представника 2-го відповідача, в позовній заяві керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області відсутнє обґрунтування протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Прокурором не надано доказів та не наведено конкретних підстав для визнання Наказу від 09.12.2020 року №13-ОТГ в частині передачі Краснокутській селищній раді Харківської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1091,9 га, які розташовані на території Краснокутської ОТГ Головного управління, незаконним та його скасування.

Разом з цим представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зазначив, що з 27 травня 2021 року до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. З огляду на викладене та у зв`язку із набранням чинності Закону України 1423-ІХ від 28.04.2021, з 27 травня 2021 року до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не належить розпорядження землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах територіальних громад. Таким чином, позовна вимога прокурора про повернення у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельних ділянок, визначених у позовній заяві є передчасною, оскільки повернення земельних ділянок у власність держави в особі Головного управління можливе лише за умови відновлення у встановленому законом порядку права користування ДП ДГ Пархомівське на них.

22.02.2022 через канцелярію суду від Президента Національної академії аграрних наук України надійшли пояснення (вх.№4259 від 22.02.2022) (а.с.112-129 т.2).

Відповідно до пояснень Національної академії аграрних наук України, ДП ДГ Пархомівське було надано на праві постійного користування земельні ділянки державної форми власності загальною площею 1401,42 га, про що було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР-18- 00-000470 на підставі рішення Краснокутської селищної ради від 14.03.1996 №191. В 2007 році ДП ДГ Пархомівське та Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області ініціювали перед Українською академією аграрних наук питання щодо припинення права постійного користування Підприємством земельними ділянками державної форми власності загальною площею 1091,9 га. Українською академією аграрних наук України (наразі - НААН) було прийнято постанову від 20.09.2007 (протокол №14), якою надано згоду на припинення права постійного користування ДП ДГ Пархомівське земельними ділянками державної форми власності загальною площею 1091, 9 га (в тому числі: рілля - 960 га, перелоги - 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1,5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево-кущові насадження - 28,9 га) та передачу вказаних земель Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської області. Отже, враховуючи ініціативу ДП ДГ Пархомівське, УААН надавала згоду на вилучення земельних ділянок державної форми власності з права постійного користування в підприємства.

Також, президент Національної академії аграрних наук України в поясненнях просив суд здійснити розгляд справи №922/230/22 без участі Національної академії аграрних наук України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Підготовче засідання у справі, призначене на 02.03.2022, не відбулося у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану в Україні.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2022 відкладено розгляд справи №922/230/22. Запропоновано усім учасникам справи, виходячи з поточної ситуації, разом з заявами по суті справи направити в суд і іншим учасникам справи свої пропозиції щодо дати призначення судового засідання та можливості їх участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою або дистанційними засобами зв`язку. Зазначено, що про дату, час і місце наступного судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково відповідною ухвалою. З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендовано у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи подавати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 22.05.2022 №2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

23.05.2022 через канцелярію суду від керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Заріус-2007" надійшла заява (вх.№4958 від 23.05.2022) про застосування строків позовної давності, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.166-179 т.2).

В обґрунтування заяви керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Заріус-2007" зазначає, що загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимог про скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки сплив 18.12.2011. В той же час, позивач лише 24.01.2022 звернувся до суду із позовною заявою. Тобто прострочення позовної давності відбулося більше ніж на 12 років.

Окрім того керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Заріус-2007" стверджує, що позивач недобросовісно вказав, що про спірні правовідносини йому стало відомо у 2021 році. Ще у 2013 році Господарський суд Харківської області вже розглядав спір між позивачем та ТОВ "Заріус-2007" щодо тих же правовідносин. За результатами розгляду позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. Позивач був ознайомлений зі спірними правовідносинами та підставами їх виникнення, рішеннями які оспорює, договорами оренди землі, які просить визнати недійсними. Всі ці обставини зафіксовані у судовому рішенні Господарського суду Харківської області у справі №922/3398/13 від 02.10.2013 та постанові Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2013. Не зважаючи на це, позивач ввів в оману Господарський суд Харківської області неправдиво вказавши час коли прокурору стало відомо про спірні правовідносини.

24.05.2022 через канцелярію суду від директора Приватного підприємства "Світлана" надійшла заява (вх.№5021 від 24.05.2022) про застосування строків позовної давності, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.207-229 т.2).

В обґрунтування заяви директор Приватного підприємства "Світлана" зазначила, що строк позовної давності починав відлік з дати кожного документа. Отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимог про скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки сплив 13.05.2013. В той же час, позивач лише 24.01.2022 звернувся до суду із позовною заявою. Тобто прострочення позовної давності відбулося більше ніж на 9 років.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2022 клопотання директора Приватного підприємства "Світлана" (вх.№4572 від 18.04.2022) та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Заріус-2007" (вх.№4957 від 23.05.2022) задоволено частково. Розгляд справи №922/230/22 відкладено до закінчення бойових дій на території м. Харкова та Харківської області. Вирішено, про дату, час і місце наступного підготовчого засідання учасників справи повідомити додатково відповідною ухвалою. Звернуто увагу учасників справи на можливості розгляду даної справи за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до ч.3 ст.196 ГПК України. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою або дистанційними засобами зв`язку. Зазначено, що учасникам справи необхідно письмово повідомити суд про оптимальний для них спосіб отримання інформації щодо розгляду справи.

14.07.2022 через канцелярію Господарського суду Харківської області від керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області надійшла відповідь на відзив (вх.№6604 від 14.07.2022) (а.с.46-54 т.3).

У відповіді на відзив прокурор зазначив, що на момент вилучення з постійного користування ДП ДГ Пархомівське земельні ділянки загальною площею 1091,9 га відносились до особливо цінних земель як відповідно до їх правового статусу (були дослідним полем), так і відповідно до їх якісних характеристик (агровиробнича група ґрунтів 53л). Вказане свідчить про те, що земельні ділянки, відносно якої Краснокутською районною державною адміністрацією від 11.10.2007 № 380 прийнято рішення про вилучення, відноситься до визначеної п.в ч.1 ст.150 ЗК України категорії особливо цінних земель, тих, що надані в постійне користування землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів. Водночас, видаючи оскаржуване розпорядження, суб`єктом владних повноважень було проігноровано норми спеціального законодавства та підзаконних нормативних і ненормативних актів, якими врегульовано процедуру вилучення особливо цінних земель, наявність уповноваженого державною органу на прийняття та погодження таких рішень.

На переконання прокурора, Краснокутська районна державна адміністрація при видачі оскаржуваного розпорядження та Головне управління Держгеокадастру в Харківській області при видачі оскаржуваного наказу вийшли за межі наданих їм повноважень, що визначені чинним законодавством. Таким чином, спірні земельні ділянки перейшли в комунальну власність, втративши статус особливо цінних земель та вибули із земель державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ Про затвердження Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.08.2022 підготовче засідання у справі №922/230/22 призначено на 14 вересня 2022 року. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Звернуто увагу учасників справи на можливість розгляду справи за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до ч.3 ст.196 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи положення ст.202 ГПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи (заяви) по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою або дистанційними засобами зв`язку. Вирішено, що учасникам справи необхідно письмово повідомити суд про оптимальний для них спосіб отримання інформації щодо розгляду справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 відкладено підготовче засідання на 05.10.2022.

26.09.2022 через кабінет "Електронного Суду" від представника Харківської обласної прокуратури надійшли заперечення (вх.№10599 від 26.09.2022), в яких просить суд відмовити у задоволенні заяв ТОВ Заріус 2007 та ПП Світлана про застосування строків позовної давності (а.с.127-130 т.3).

Представник Харківської обласної прокуратури зазначив, що враховуючи правову природу спірних правовідносин, які за своїм характером є негаторними, оскільки рішення та накази, а також договори щодо об`єктів державної власності продовжують діяти і загроза порушення прав їхніх законних володільців держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та державного підприємства на реалізацію усіх правомочностей власника триває, зазначений позов заявлено в межах позовної давності.

Аналогічні заперечення надійшли від представника Харківської обласної прокуратури 29.09.2022 через канцелярію суду (вх.№10857 від 29.09.2022)

04.10.2022 на електронну скриньку суду від директора Приватного підприємства "Світлана" надійшла заява про застосування стоків позовної давності (вх.№11159 від 04.10.2022) (а.с.162-167 т.3) та відзив на позовну заяву (вх.№11158 від 04.10.2022)(а.с.169-172 т.3).

В заяві про застосування стоків позовної давності директор Приватного підприємства "Світлана" просить застосувати строк позовної давності до вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заяву обґрунтовано простроченням позовної давності більше ніж на 12 років.

У відзиві на позовну заяву директор Приватного підприємства "Світлана" зазначила, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, підприємством не визнаються повністю. Порушення позивачем кримінального провадження не є підставою для звернення до суду в межах не кримінального провадження. Земельні ділянки, які надані ПП "Світлана" у орендне користування залишаються у власності держави Україна. Відповідач-6 не набував права власності на земельні ділянки, а держава Україна не відчужувала право власності на зазначені земельні ділянки. Позивач помилково зазначає, що відбулося вилучення земельних ділянок із державної власності, що не відповідає дійсності. Позивач помилково просить застосувати до відносин, які склалися у 2007 році, статтю 150 Земельного кодексу України, яка почала діяти в редакції з 2015 року. Відповідно до Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент надання ПП "Світлана" земельної ділянки всі процедури були здійснені у відповідності до законодавства України. Є помилковим застосування до відносин, що склалися у 2007 році нормативних актів, які набули чинності лише у 2015 році. З моменту укладення договорів оренди земельних ділянок, які позивач просить визнати недійсними і по сьогоднішній день в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно міститься належним чином зареєстрована інформація про речові права ПП "Світлана" на земельну ділянки (оренду).

Аналогічні відзив на позовну заяву (вх.№11789) та заява про застосування строків позовної давності (вх.№11761) від директора ПП "Світлана" надійшли 17.10.2022 через канцелярію суду.

В той же день, на електронну скриньку суду від керівника Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 надійшла заява про застосування стоків позовної давності (вх.№11151 від 04.10.2022) (а.с183-190 т.3) та відзив на позовну заяву (вх.№11150 від 04.10.2022) (а.с.190-197 т.3).

В заяві про застосування стоків позовної давності керівник Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 просить застосувати строк позовної давності до вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заяву обґрунтовано простроченням позовної давності більше ніж на 12 років.

У відзиві на позовну заяву керівник Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 зазначив, що позивач не зазначив в інтересах якого конкретного державного органу він подав позов, які інтереси держави він захищає та який виключний випадок змусив його звернутися до суду. Зазначена стаття 150 Земельного Кодексу діє в редакції від 2015 року. Земельні ділянки надавалися відповідачу-6 ще у 2007 році, коли цієї вимоги ще не існувало. Позивач помилково просить застосувати до відносин, які склалися у 2007 році, статтю 150 Земельного кодексу України, яка почала діяти в редакції з 2015 року. Порушення позивачем кримінального провадження не є підставою для звернення до суду в межах не кримінального провадження.

Також, керівник Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 зазначив, що відповідач-6, як законний орендатор вищезазначених земельних ділянок має правомірні очікування виростити та зібрати урожай, розпорядитися урожаєм, отримати прибуток від результатів сільськогосподарської діяльності.

Аналогічні відзив на позовну заяву (вх.№11322) та заява про застосування строків позовної давності (вх.№11323) від керівника Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 надійшли 06.10.2022 через канцелярію суду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 та 19.10.2022 відкладено підготовче засідання на 19.10.2022 та 02.11.2022 відповідно.

20.10.2022 через канцелярію суду від представника Харківської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзиви (вх.№12060 від 20.10.2022) (а.с.140-213 т.4).

У відповіді на відзиви прокурор зазначив, що припинення права постійного користування ДП ДГ Пархомівське на спірні земельні ділянки, їх поділ та подальша передача з державної у комунальну власність, порушує інтереси держави, оскільки такою передачею ДП ДГ Пархомівське позбавлено права користування цією землею, а державу взагалі позбавлено права власності на ці земельні ділянки, які мають особливий статус, є в силу законодавства особливо цінними, у тому числі, і права користування та розпорядження ними, оскільки таке право наразі у відповідності до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України де-факто належить Краснокутській селищній раді Богодухівського району Харківської області, яка наразі може розпоряджатись ними на власний розсуд, у тому числі передати їх у користування та/або власність іншим особам. Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, доти суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Таке право має реалізуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежно оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлено законом, тому не потребує доказування правового титулу. Позов спрямований на захист прав законного володільця вказаних земельних ділянок щодо користування і розпорядження ними, може бути заявлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення. При цьому власник нерухомості може вимагати усунення порушення його права на неї, у тому числі оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Також прокурор зазначив, що вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та галузевих академій наук і організацій, що віднесенні до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Проте, у даному випадку відбулось незаконне вибуття із власності держави та з постійного користування державного підприємства земельної ділянки, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст.14 Конституції України та ст.5 Земельного кодексу України.

В підготовчому засіданні 02.11.2022 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.11.2022.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-IX Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.11.2022 та 14.12.2022 відкладено судове засідання на 14.12.2022 та 28.12.2022 відповідно.

21.12.2022 через канцелярію суду від представника Харківської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення (вх.№16809 від 21.12.2022) (а.с.55-61 т.5).

Згідно вказаних письмових пояснень, прокурор Краснокутського району Харківської області 06.08.2013 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі ГУ Держземагенства у Харківській області до ТОВ Заріус-2007 та Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області з позовними вимогами про визнання незаконним та скасувати розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації № 445 від 17.12.2008 Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради; про визнання недійсними договорів оренди землі, які укладені між Краснокутською районною державною адміністрацією та ТОВ Заріус- 2007 на виконання спірного розпорядження; про зобов`язання ТОВ Заріус-2007 повернути земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 722,8378 га, кадастрові номери :05:001:0447-:05:001:04455, :05:001:0465-:05:001:0467, розташовані на території Пархомівської сільської ради за межами населених пунктів, державі в особі Головного управління Держземагентства у Харківській області. Предметом вказаної позовної заяви є порушення Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області вимог ст.50 Закону України Про землеустрій, ст.123, 124 Земельного кодексу України.

Прокурор пояснив, що у 2013 році прокурор не володів відомостями та документами, які б свідчили, що земельні ділянки, які надані в оренду ТОВ Заріус-2007, загальною площею 722,83784 га, вилучено із постійного користування ДП ДГ Пархомівське. Крім того, під час розгляду вищевказаної справи прокурором та судом було досліджено лише питання щодо законності прийняття Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області розпорядження про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок державної власності із земель запасу сільськогосподарського призначення та законність укладення договорів.

Як стверджує прокурор, останній довідався про противоправне вилучення земельних ділянок з постійного користування ДП ДГ Пархомівське лише у 2021 році, отримавши відповідні документи в рамках кримінального провадження.

Присутній в судовому засіданні 28.12.2022 прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні 28.12.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання 28.12.2022 не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Так, відповідно до частини 1 статті 195 ГПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Згідно ч.2 ст.195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст.26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Разом з цим, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Слід зазначити, що суд повинен дотримуватися принципу змагальності та рівності учасників судового процесу перед законом і судом, що передбачені статями 7, 13 ГПК України, а отже повинен вживати всіх заходів щодо забезпечення учасникам судового процесу рівних процесуальних прав, не позбавляючи їх можливості взяти участь у судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критерій розумності строку розгляду справи визначений у листі Верховного Суду України від 25 січня 2006 року №1-5/45 "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ", в якому зазначено, що критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії"). Таким чином, у кожній справі постає питання оцінки, що залежатиме від конкретних обставин.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02 травня 2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15 березня 2012 року).

У статті 6 Конвенції закріплений принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі Ашингдейн проти Великої Британії).

При цьому, ворожі війська постійно здійснюють масований ракетний обстріл, зокрема, по об`єктам енергетичної інфраструктури України і через це в багатьох містах України, в тому числі і у місті Харкові, де розташований Господарський суд Харківської області, періодично відсутнє електропостачання та, відповідно, інтернет-зв`язок. Поновлення постачання електроенергії та інтернет-зв`язку потребує додаткового часу.

Водночас, у місті Харкові періодично оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.

З огляду на запровадження на території України воєнного стану, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, задля здійснення належного повідомлення сторін про розгляд даної справи та забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, а також враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.195 ГПК України.

Так, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 28.12.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з п.1 ч.6 ст.233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Проте, враховуючи складність цієї справи, у зв`язку із перебуванням судді Пономаренко Т.О. у відпустці у період з 02.01.2023 по 13.01.2023 (включно), суд був вимушений вийти за межі строку встановленого п.1 ч.6 ст.233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 15.04.2021 з попередньою кваліфікацією ч.2 ст.364 КК України Богодухівською окружною прокуратурою Харківської області встановлено, що у постійному користуванні Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва НААН України перебувала земельна ділянка площею 1401,42 га, розташована на території Пархомівської сільської ради Богодухівського (колишнього Краснокутського) району Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи, Державному підприємству Дослідне господарство Пархомівське було надано на праві постійного користування земельні ділянки державної форми власності загальною площею 1401,42 га, про що було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР-18- 00-000470 на підставі рішення Краснокутської селищної ради від 14.03.1996 №191.

Згідно з п.1.3. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське IK УААН в редакції від 2005 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства Український академії аграрних наук (далі - господарство) безпосередньо підпорядковується Український академії аграрних наук (далі - Академія) як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством.

Згідно з п.1.1. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва НААН України в редакції від 2018 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу уповноваженого здійснювати управління державним майном.

Відповідно до п.2.1. Статуту в редакції від 2005 року, господарство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам Академії умов для проведення наукових досліджень. Апробації результатів наукових досліджень, проведення виробничої перевірки та впровадження наукових розробок у виробництво та іншої господарської діяльності.

Господарство є державним сільськогосподарським статутним суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення економічних результатів та одержання прибутку (п.2.2. Статуту в редакції від 2005 року).

Пунктом 3.1. Статуту в редакції від 2005 року визначено, що господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності як самостійний суб`єкт господарювання.

Згідно з п.4.1. Статуту в редакції від 2005 року, використання земельних ділянок, переданих державою у постійне користування та майна - у безстрокове безоплатне користування Академії, здійснюється відповідно до законодавства України, Статутів Академії та наукової установи, якій підпорядковане ДП ДГ Пархомівське ІОБ НААН, а також цього Статуту. Порядок володіння, користування земельними ділянками та розпорядження майном, питання, пов`язані з вилученням землі та відчуження майна, погоджуються виключно з Президією Академії.

Пунктом 4.3 Статуту в редакції від 2005 року визначено, що землі дослідних полів господарства та ділянки з цінними ґрунтами відноситься до особливо цінних земель і їх вилучення для суспільних потреб не допускається.

Земельні ділянки, що перебувають в користуванні господарства, не можуть бути передані в приватну і комунальну власність та для формування земель запасу місцевих органів самоврядування, на них не можуть створюватися кооперативні, селянські (фермерські) та інші приватні господарства (п.4.4. Статуту в редакції від 2005 року).

Передача в оренду земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні господарства не допускається (п.4.6. Статуту в редакції від 2005 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 №1488 затверджено Статут Української академії аграрних наук.

Указом Президента України від 06.01.2010 №8 Українській академії аграрних наук надано статус національної, у зв`язку з чим Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №315 затверджено Статут Національної академії аграрних наук України, згідно пункту 2 якого Національна академія аграрних наук України є правонаступницею Української академії аграрних наук.

У відповідності з пунктом 95 Статуту Національної Академії аграрних наук (п.73 Статуту Української академії аграрних наук, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 13.08.1999 №1488), вилучення земельних ділянок Академії може здійснюватися лише за згодою президії Академії відповідно до Земельного кодексу України. Земельні ділянки, віднесені до особливо цінних земель, які знаходяться в постійному користуванні установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні Академії, вилученню не підлягають, крім випадків, передбачених земельним законодавством.

Відповідно до п.п. 1, 88, 89, 90, 91, 93, 94 статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого 15-23.04.2021 загальними зборами НААН, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 20.08.2021 за №2947/5 (далі - Статут НААНУ), Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Використання державного майна, переданого Національній академії аграрних наук України, здійснюється з урахуванням норм Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" та чинного законодавства.

НААН, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством.

НААН відповідно до законодавства та цього статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності, а також обіговими коштами та земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду відповідно до земельного законодавства.

Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вилучення земельних ділянок наукових установ, організації підприємств НААН та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН, відповідно до Земельного кодексу України.

Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, встановленому законодавством.

У 2007 році Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське та Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області своїми листами ініціювали перед Українською академією аграрних наук (на даний час - Національна академія аграрних наук України) питання щодо вилучення з землекористування частини земельних ділянок Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське загальною площею 1091,9 га.

Постановою Президії Української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН" надано згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН земельних ділянок загальною площею 1091,9 га, в томі числі: рілля - 960 га, перелоги 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1.5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево - кущові насадження 28,9 га і передачу вказаних земельних ділянок Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської області (а.с.85 т.1).

Листом від 13.08.2007 №221 Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське звернулось до голови районної державної адміністрації щодо передачі земельних ділянок загальною площею 1091,9 га, в томі числі: рілля - 960 га, перелоги 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1.5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево - кущові насадження 28,9 га, Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської області.

Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 №380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради за результатами розгляду листа ДП ДГ Пархомівське від 13.08.2007 №221 та Постанови Президії української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) Про вилучення земель із користування Державного підприємства дослідного господарства Пархомівське Інституту картоплярства УААН, припинено право постійного користування Державного підприємства дослідного господарства Пархомівське земельними ділянками загальною площею 1091,4 га, в тому числі: ріллі - 856 га, перелоги - 103,4 га, сіножаті 17,5 га, пасовища 56 га, під ставками 1,5 га, під господарськими шляхами і прогонами 8,4 га, лісові землі - 19,1 га, полезахисних смуг - 28,9 га за межами населених пунктів на території Пархомівської сільської ради (а.с.82 т.1).

Пунктом 2 Розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 №380 вирішено доручити заявнику повернути земельні ділянки загальною площею 1091,4 га в тому числі: ріллі - 856,6 га перелогів - загальною площею - 103,4 га перевести до ріллі, пасовища - 56 га, під господарськими шляхами і прогонами 8,4 га, полезахисних смуг - 28.9 га під ставками 1,5 га, сіножатні 17,5 га до запасу земель сільськогосподарського призначення, 19,1 га до запасу земель лісового фонду, за межами населених пунктів Пархомівської сільської ради.

Відповідно до пояснювальної записки до вказаного розпорядження "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради, метою прийняття даного розпорядження є добровільна відмова від земельних ділянок ,які використовувати ДГ Пархомівське економічно недоцільно.

У подальшому розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 17.12.2008 №445 "Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Товариству з обмеженою відповідальністю Заріус-2007 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду товариству терміном на 49 років земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0447 площею 189,2886 га, :05:001:0448 площею 92,2158 га, :05:001:0449 площею 80,31 12 га, :05:001:0450 площею 45,6537 га, :05:001:0451 площею 9,1965 га, :05:001:0452 площею 31,3374 га, :05:001:0453 площею 92,9193 га, :05:001:0454 площею 83,6301 га, :05:001:0455 площею 24,4553 га, :05:001:0466 площею 34,3274 га, :05:001:0467 площею 32,9727 га, :05:001:0464 площею 3,5298 га, з частини вилучених земельних ділянок ДП ДГ Пархомівське загальною площею 722,83784 га, з яких: 652,0079 га ріллі, 70,8299 га пасовищ, із запасу земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Пархомісвької сільської ради (а.с.93 т.1).

Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 18.11.2008 №417 "Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Приватному підприємству "НК Плюс" затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду підприємству терміном на 49 років земельні ділянки з кадастровими номерами::05:001:0480 площею 89,6198 га, :05:001:0481 площею 85,9519 га., :05:001:0482 площею 0,9933 га., :05:001:0483 площею 1,4889 га (а.с.104 т.1).

27.11.2008 на підставі розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 18.11.2008 №417 "Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради", між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавець) та Приватним підприємством "НК Плюс" (орендар) укладено договори оренди №07/08, №08/08 та б/н земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0481 площею 85,9515 га, :05:001:0480 площею 89,6198 га., :05:001:0482 площею 0,9933 га та :05:001:0483 площею 1,4889 га.

Відповідно до умов вказаних договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населених пунктів на території Пархомісвької сільської ради, строком на 49 років.

Вказані земельні ділянки було передано Приватному підприємству "НК Плюс" згідно відповідних актів прийому-передачі.

17.12.2008 на підставі розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 17.12.2007 №445 "Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007, між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 (орендар) укладені договори оренди №№22/08, 21/08, 20/08, 19/08, 18/08, 17/08, 16/08, 15/08, 14/08, 13/08, 12/08, 11/08 земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0455 площею 27,4553 га, :05:001:0465 площею 3,5298 га, :05:001:0453 площею 92,9193 га, :05:001:0499 площею 80,3112 га, :05:001:0451 площею 9,965 га, :05:001:0448 площею 92,2158 га, :05:001:0447 площею 189,2886 га, :05:001:0466 площею 34,274 га; :05:001:0467 площею 32,9727 га; :05:001:0454 площею 83,6301 га; :05:001:0452 площею 31,3374 га; :05:001:0450 площею 45,6537 га.

Відповідно до умов вказаних договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населених пунктів на території Пархомісвької сільської ради, строком на 49 років.

Вказані земельні ділянки було передано Товариству з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 згідно відповідних актів прийому-передачі.

Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 09.10.2009 №284 "Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Приватному підприємству "Світлана" затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду підприємству терміном на 49 років земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0440 площею 83,9474 га та кадастровим номером :05:001:0441 площею 36,7636 га (а.с.109 т.1).

12.05.2010 на підставі розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 09.10.2009 №284 "Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради", між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавець) та Приватним підприємством "Світлана" (орендар) укладено договори б/н оренди земельних ділянок з кадастровим номером :05:001:0440 площею 83,9475 га та кадастровим номером :05:001:0441 площею 36,7636 га.

Відповідно до умов вказаних договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населених пунктів на території Пархомісвької сільської ради, строком на 49 років.

Вказані земельні ділянки було передано ПП Світлана згідно відповідних актів прийому-передачі.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 п.4 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.11.2020 №18-20-11.1-9088/0/19-20 Краснокутській селищній раді було повідомлено, що відповідно до ч.4 ст.122 та ст.117 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15.10.2020 №449/2020 Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин, постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин та підпункту 31 пункту 4, пункту 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, з метою забезпечення територіальних громад земельними ресурсами Головним управлінням з 17 листопада 2020 року розпочато процес передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

Рішенням Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 01.12.2020 №22-VIІІ Про надання згоди на прийняття від ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельних ділянок у комунальну власність Краснокутської селищної ради було вирішено надати згоду на прийняття від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельних ділянок сільскогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради та уповноважено селищного голову Карабут І.О. звернутися до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з відповідним клопотанням.

09.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було отримано клопотання Краснокутської селищної ради Харківської області від 08.12.2020 №02-09/1308, відповідно до якого Краснокутська селищна рада Харківської області в особі Краснокутського селищного голови І. Карабут просить передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності відповідно проведеної інвентаризації земель Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, які розташовані за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 №13-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" із державної у комунальну власність передано 324 земельних ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7726,6460 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області згідно з додатком до наказу за актом приймання-передачі земельних ділянок (а.с.113 т.1).

До переданих земельних ділянок увійшли в тому числі спірні земельні ділянки загальною площею 1091,9 га.

Рішенням Краснокутської селищної ради ІІІ сесії VIII скликання від 22.12.2020 №45-VII Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області спірні земельні ділянки прийнято у комунальну власність (а.с.122 т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0440 зареєстровано 04.08.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0466 - 04.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0450 - 01.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0455 - 04.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0455 - 04.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0447 - 04.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0483 - 30.09.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0467 - 01.10.2022, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0465 - 05.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0454 - 01.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0448 - 04.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0451 - 22.11.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0452 - 01.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0480 - 30.09.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0481 - 01.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0441 - 05.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0482 - 30.09.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0453 - 05.10.2021, земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0449 - 05.10.2021 за комунальною власністю - територіальною громадою сіл, селищ в особі Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ().

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №10-20-14-6760/0/19-21 від 18.08.2021, цільовим призначенням спірних земельних ділянок є 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна.

Як стверджує прокурор, земельні ділянки, які перебували у користуванні ДП ДГ Пархомівське відповідно до ст. ст. 84, 150 ЗК України та Статуту у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу, відносилися до особливо цінних земель та законодавцем установлено особливий порядок їх вилучення із постійного користування. Таким чином, на момент вилучення з постійного користування ДП ДГ Пархомівське земельні ділянки, яким в подальшому були присвоєні вищевказані кадастрові номери загальною площею 1091,9 га відносились до особливо цінних земель як відповідно до їх правового статусу (були дослідним полем), так і відповідно до їх якісних характеристик (агровиробнича група ґрунтів 53е).

Відповідно до витягів з Публічно-кадастрової карти України спірні земельні ділянки відносяться до особливо цінних земель з урахуванням того, що вони розташовані на землях, які відносяться до агровиробничої групи грунтів 53л - чорноземи типові малогумусні та чорноземи сильнореградовані легко глинисті, які відповідно до Переліку особливо цінних груп ґрунтів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №245 від 06.10.2003, відносяться до особливо цінних груп грунтів.

На Публічній кадастровій карті 01.02.2022 оприлюднено новий інформаційний шар Агровиробничі групи грунтів, який містить відомості Державного земельного кадастру щодо меж агровиробничих груп грунтів в межах населених пунктів та поза їх межами.

Згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 13.10.2021 №33006/0/2-21, Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення із постійного користування земельних ділянок Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України не приймалось.

Як стверджує прокурор, із системного аналізу норм Земельного кодексу України виходить, що зміна цільового призначення особливо цінних земель державної власності, що перебувають у постійному користування, припинення права постійного користування ними, вилучення, припинення права державної власності та права постійного користування здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України за погодженням з Верховною Радою України. Враховуючи наведене, Краснокутська районна державна адміністрація не мала повноважень щодо вилучення з постійного користування ДП ДГ Пархомівське спірних земельних ділянок та припинення їх статуту дослідних полів, які використовуються у діяльності галузевої академії наук, як особливо цінних земель, а такі повноваження мав лише Кабінет Міністрів України, то фактично таке припинення не відбулось, статус цих земельних ділянок не змінився до теперішнього часу.

На переконання прокурора, з урахуванням того, що належним органом відповідні земельні ділянки з постійного користування установи державної галузевої академії наук вилучені не були, то вони взагалі не можуть передаватись у користування третім особам на праві оренди. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Статус таких земель вказує на неможливість виникнення іншого користувача. З урахуванням вимог статей 122, 149,150 ЗК України реалізація права державної власності на вказані земельні ділянки належало (на час виникнення спірних правовідносин) до компетенції Кабінету Міністрів України.

На думку прокурора, у даному випадку з метою усунення порушення права власності держави на відповідні земельні ділянки необхідно оскаржити відповідні розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації, наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, рішення Краснокутської селищної ради які були прийняті з порушеннями вимог статтей 6, 20, 122, 149, 150 ЗК України, визнати недійсними всі подальші правочини, вчинені із земельними ділянками, та зобов`язати відповідачів повернути їх у відання держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Позиція суду щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в особі позивача.

На підставі до ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про прокуратуру, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. За приписами ст. 24 Закону України Про прокуратуру право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

За ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду у справі №910/11919/17 від 17.10.2018 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18.

У позові прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка площею 1401,42 га, розташована на території Пархомівської сільської ради Богодухівського (колишнього Краснокутського) району Харківської області перебуває у постійному користуванні ДП ДГ Пархомівське ІОБ НААН на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР-18-00- 000470, виданого відповідно до рішення Краснокутської селищної ради від 14.03.1996 №191.

Згідно з п.1.3. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське IK УААН в редакції від 2005 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства Український академії аграрних наук (далі - господарство) безпосередньо підпорядковується Український академії аграрних наук (далі - Академія) як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством.

Згідно з п.1.1. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва НААН України в редакції від 2018 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу уповноваженого здійснювати управління державним майном.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 5 Закону України Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання.

Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до п.п. 1, 88, 89, 90, 91, 93, 94 статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого 15-23.04.2021 загальними зборами НААН, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 20.08.2021 за №2947/5, Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Використання державного майна, переданого Національній академії аграрних наук України, здійснюється з урахуванням норм Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" та чинного законодавства. НААН, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством.

НААН відповідно до законодавства та цього статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності, а також обіговими коштами та земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду відповідно до земельного законодавства. Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вилучення земельних ділянок наукових установ, організації підприємств НААН та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН, відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про управління об`єктами державної власності Національна академія наук України, галузеві академії наук є суб`єктами управління об`єктами державної власності.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про управління об`єктами державної власності об`єкти державної власності за рішенням Кабінету Міністрів України передаються Національній академії наук України, галузевим академіям наук у безстрокове безоплатне користування.

Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені пунктами 1, 3-11, 14, 15, 18-38 статті 6 цього Закону, за винятком повноважень, що стосуються утворення господарських структур.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про управління об`єктами державної власності дія цього Закону не поширюється на управління об`єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, а також на здійснення прав інтелектуальної власності та корпоративні права, що виникли внаслідок участі державних наукових (науково-дослідних, науково-технологічних, науково-технічних, науково-практичних) установ та державних університетів, академій, інститутів у створенні господарських товариств шляхом внесення до статутного капіталу такого товариства майнових прав інтелектуальної власності, що належать цим установам та навчальним закладам.

Згідно з ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

З наведених правових норм слід дійти висновку, що Національна академія агарних наук України є суб`єктом управління державним майно, яке передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, окрім земельних ділянок, розпорядження та управління якими здійснюється відповідно до норм Земельного кодексу України.

Як стверджує прокурор, внаслідок прийняття Краснокутською районною державною адміністрацією, Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області, Краснокутською селищною радою оскаржуваних рішень, а також незаконних правочинів порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання особливо цінних сільськогосподарських земель, їх відтворення, оскільки такі землі не лише вилучено з державної власності, а і позбавлено їх статусу особливо цінних.

На момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 відповідно то статтей 13, 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України, належало вирішення питання використання земель державної власності.

Відповідно до ст. 17 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

Спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної власності і розташовані на території Пархомівської сільської ради Богодухівського (колишнього Краснокутського) району Харківської області.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 7 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Реалізацію повноважень Держгеокадастру на території Харківської області здійснює Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Таким чином, уповноваженим державою органом на здійснення захисту її інтересів у спірних земельних правовідносинах є виключно Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Водночас, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є відповідачем, оскільки оскаржуєтся виданий ним наказ.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами ж є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Господарський процесуальний кодекс України взагалі не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі, не передбачає цей кодекс і поняття "неналежний позивач", не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення кодексу спрямовані на вирішення спору, якого не може бути із "самим собою".

Схожі по своїй суті висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі 698/119/18, постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі 922/526/19.

Визначення позивачем та відповідачем однієї і тієї ж особи створить парадоксальну ситуацію, а тому, прокурор у такому випадку звернувся до суду як самостійний позивач.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Головне управління Держгеокадастру у Харківській області одним із співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування його наказу, суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Подібна правова позиція викладена також у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №698/119/18.

Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою, прокурором дотримано процедуру, встановлену ст.23 Закону України Про прокуратуру.

При цьому, оцінка факту наявності чи відсутності порушеного інтересу держави, а також порушень норм чинного законодавства лежить у площині вирішення судом спору по суті позовних вимог.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність у даній справі здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді в особі позивача.

Позиція суду щодо позовних вимог.

Статтями 13,14 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України, закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізую чи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Згідно з п. є-1 ч.1 ст.15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст.122 Земельного кодексу України).

Згідно ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

На момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 відповідно до статтей 13, 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України, належало вирішення питання використання земель державної власності.

Відповідно до ст. 17 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

Як було встановлено судом, розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 за №380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради за результатами розгляду листа ДП ДГ Пархомівське від 13.08.2007 №221 та Постанови Президії української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) Про вилучення земель із користування Державного підприємства дослідного господарства Пархомівське Інституту картоплярства УААН, припинено право постійного користування Державного підприємства дослідного господарства Пархомівське земельними ділянками загальною площею 1091,4 га, в тому числі: ріллі - 856 га, перелоги - 103,4 га, сіножаті 17,5 га, пасовища 56 га, під ставками 1,5 га, під господарськими шляхами і прогонами 8,4 га, лісові землі - 19,1 га, полезахисних смуг - 28,9 га за межами населених пунктів на території Пархомівської сільської ради.

У подальшому розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 17.12.2007 №445 "Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Товариству з обмеженою відповідальністю Заріус-2007 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду товариству терміном на 49 років земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0447 площею 189,2886 га, :05:001:0448 площею 92,2158 га, :05:001:0449 площею 80,31 12 га, :05:001:0450 площею 45,6537 га, :05:001:0451 площею 9,1965 га, :05:001:0452 площею 31,3374 га, :05:001:0453 площею 92,9193 га, :05:001:0454 площею 83,6301 га, :05:001:0455 площею 24,4553 га, :05:001:0466 площею 34,3274 га, :05:001:0467 площею 32,9727 га, :05:001:0464 площею 3,5298 га, з частини вилучених земельних ділянок ДП ДГ Пархомівське загальною площею 722,83784 га, з яких: 652,0079 га ріллі, 70,8299 га пасовищ, із запасу земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Пархомісвької сільської ради.

Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 18.11.2008 №417 "Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Приватному підприємству "НК Плюс" затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду підприємству терміном на 49 років земельні ділянки з кадастровими номерами::05:001:0480 площею 89,6198 га, :05:001:0481 площею 85,9519 га., :05:001:0482 площею 0,9933 га., :05:001:0483 площею 1,4889 га.

Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 09.10.2009 №284 "Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради" Приватному підприємству "Світлана" затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та надано в оренду підприємству терміном на 49 років земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0440 площею 83,9474 га та кадастровим номером :05:001:0441 площею 36,7636 га.

Згідно зі змінами, внесеними до ст.122 Земельного кодексу України Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передані центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

З 15.05.2015 повноваження щодо розпорядження від імені власника земельної ділянки - держави, у тому числі, припинення права постійного користування та/або вилучення, належать центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, яким є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Відповідно до пункту 7 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Реалізацію повноважень Держгеокадастру на території Харківської області здійснює Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Підпунктом 31 п.4 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.11.2020 №18-20-11.1-9088/0/19-20 Краснокутській селищній раді було повідомлено, що відповідно до ч.4 ст.122 та ст.117 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15.10.2020 №449/2020 Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин, постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин та підпункту 31 пункту 4, пункту 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, з метою забезпечення територіальних громад земельними ресурсами Головним управлінням з 17 листопада 2020 року розпочато процес передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

Рішенням Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 01.12.2020 №22-VIІІ Про надання згоди на прийняття від ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельних ділянок у комунальну власність Краснокутської селищної ради було вирішено надати згоду на прийняття від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельних ділянок сільскогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради та уповноважено селищного голову Карабут І.О. звернутися до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з відповідним клопотанням.

09.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було отримано клопотання Краснокутської селищної ради Харківської області від 08.12.2020 №02-09/1308, відповідно до якого Краснокутська селищна рада Харківської області в особі Краснокутського селищного голови І. Карабут просить передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності відповідно проведеної інвентаризації земель Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, які розташовані за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 №13-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" із державної у комунальну власність передано 324 земельних ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7726,6460 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області згідно з додатком до наказу за актом приймання-передачі земельних ділянок.

До переданих земельних ділянок увійшли в тому числі спірні земельні ділянки загальною площею 1091,9 га.

Відповідно до витягів з Публічно-кадастрової карти України спірні земельні ділянки відносяться до особливо цінних земель з урахуванням того, що вони розташовані на землях, які відносяться до агровиробничої групи грунтів 53л - чорноземи типові малогумусні та чорноземи сильнореградовані легко глинисті, які відповідно до Переліку особливо цінних груп ґрунтів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №245 від 06.10.2003, відносяться до особливо цінних груп грунтів.

На Публічній кадастровій карті 01.02.2022 оприлюднено новий інформаційний шар Агровиробничі групи грунтів, який містить відомості Державного земельного кадастру щодо меж агровиробничих груп грунтів в межах населених пунктів та поза їх межами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні земельні ділянки загальною площею 1091,9 га є земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико- культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, Державному підприємству Дослідне господарство Пархомівське було надано на праві постійного користування земельні ділянки державної форми власності загальною площею 1401,42 га, про що було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР-18-00-000470 на підставі рішення Краснокутської селищної ради від 14.03.1996 №191.

До вказаних земельних ділянок входять спірні земельних ділянок загальною площею 1091,9 га, в томі числі: рілля - 960 га, перелоги 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1.5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево - кущові насадження 28,9 га за межами населених пунктів на території Пархомівської сільської ради.

Згідно з ч.1 та 4 ст.136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з вимогами ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з приписами ст.373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X Перехідні положення ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 №449 (чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень ЗК, визнано неконституційним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст.141 цього Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.11.20.19 у справі №906/392/18.

Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності Земельного кодексу України прийнятого 25.10.2001), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за положеннями чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11 та постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 907/475/17).

Крім того, правові основи управління об`єктами державної власності закріплені Законом України Про управління об`єктами державної власності.

Пунктом 9 частини 1 статті 3 наведеного Закону визначено, що об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

За частиною 1 ст. 4 Закону України Про управління об`єктами державної власності суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Згідно зі ст.8 вказаного Закону Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені п. п. 1,3-11, 14-15, 18-38 ст. 6 цього Закону, за винятком повноважень щодо господарських структур.

Згідно з п.1.3. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське IK УААН в редакції від 2005 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства Український академії аграрних наук (далі - господарство) безпосередньо підпорядковується Український академії аграрних наук як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством.

Згідно з п.1.1. Статуту Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва НААН України в редакції від 2018 року, Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу уповноваженого здійснювати управління державним майном.

Відповідно до п.2.1. Статуту в редакції від 2005 року, господарство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам Академії умов для проведення наукових досліджень. Апробації результатів наукових досліджень, проведення виробничої перевірки та впровадження наукових розробок у виробництво та іншої господарської діяльності.

Господарство є державним сільськогосподарським статутним суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення економічних результатів та одержання прибутку (п.2.2. Статуту в редакції від 2005 року).

Пунктом 3.1. Статуту в редакції від 2005 року визначено, що господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності як самостійний суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

Отже, метою створення ДП ДГ Пархомівське є здійснення науково-дослідної діяльності у сфері сільського господарства та земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні господарства використовуються для забезпечення наукової діяльності Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно з п.4.1. Статуту в редакції від 2005 року, використання земельних ділянок, переданих державою у постійне користування та майна - у безстрокове безоплатне користування Академії, здійснюється відповідно до законодавства України, Статутів Академії та наукової установи, якій підпорядковане ДП ДГ Пархомівське ІОБ НААН, а також цього Статуту. Порядок володіння, користування земельними ділянками та розпорядження майном, питання, пов`язані з вилученням землі та відчуження майна, погоджуються виключно з Президією Академії.

У відповідності з пунктом 95 Статуту Національної Академії аграрних наук (п.73 Статуту Української академії аграрних наук, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 13.08.1999 №1488), вилучення земельних ділянок Академії може здійснюватися лише за згодою президії Академії відповідно до Земельного кодексу України. Земельні ділянки, віднесені до особливо цінних земель, які знаходяться в постійному користуванні установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні Академії, вилученню не підлягають, крім випадків, передбачених земельним законодавством.

Пунктом а ч.1 ст.141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі добровільної відмови землекористувача, припинення права постійного користування земельною ділянкою, відповідно до ч.3 ст.142 ЗК України, здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Крім того, відповідно до абз.4 ст.5 Закону України Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що у 2007 році Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське та Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області своїми листами ініціювали перед Українською академією аграрних наук (Національна академія аграрних наук України) питання щодо вилучення з землекористування частини земельних ділянок Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське загальною площею 1091,9 га.

Постановою Президії Української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН" надано згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН земельних ділянок загальною площею 1091,9 га, в томі числі: рілля - 960 га, перелоги 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1.5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево - кущові насадження 28,9 га і передачу вказаних земельних ділянок Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської області.

Листом від 13.08.2007 №221 Державне підприємство Дослідне господарство Пархомівське звернулось до голови районної державної адміністрації щодо передачі земельних ділянок загальною площею 1091,9 га, в томі числі: рілля - 960 га, перелоги 17,5 га, пасовища - 56 га, лісові площі - 19,1 га, площі під водою - 1.5 га, площі під господарськими шляхами - 8,4 га, дерево - кущові насадження 28,9 га, Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської області.

Відповідно до пояснювальної записки до розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 за №380 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради, метою прийняття даного розпорядження є добровільна відмова від земельних ділянок, які використовувати ДГ Пархомівське економічно недоцільно.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об`єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності га/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Згідно з ст.4 Закону України Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу Національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.

Отже, управління землею шляхом використання і розпорядження, зокрема, припинення права користування, є виключною компетенцією національної галузевої академії наук, в даному випадку - Національної аграрної академії наук України (на момент виникнення спірних правовідносин - Української академії аграрних наук). Для виникнення, зміни або припинення права користування землею необхідне відповідне рішення Академії, закріплене в Постанові Президії Національної аграрної академії наук України.

Пунктами а, б ч. 1 ст. 141 ЗК України, визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі добровільної відмови землекористувача, припинення права постійного користування земельною ділянкою, відповідно до ч.3 ст.142 ЗК України, здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

З огляду на зазначене, прийняття Краснокутською районною державною адміністрацією розпорядження від 11.10.2007 №380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради є одним із етапів реалізації Постанови Президії Української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН", яка на сьогоднішній день є чинною.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи частин першої, другої статті 373 Цивільного кодексу України та статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Розглянувши вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 11.10.2007 №380 Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ Пархомівське на території Пархомівської сільської ради; визнання незаконним та скасування розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 445 від 17.12.2008 Про надання в оренду ТОВ Заріус-2007 земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради; визнання незаконним та скасування розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 417 від 18.11.2008 Про надання в оренду ПП НК Плюс земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради; визнання незаконним та скасування розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 284 від 09.10.2009 Про надання в оренду ПП Світлана земельних ділянок на території Пархомівської сільської ради; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №22/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №21/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №20/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №19/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №18/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №17/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №16/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №15/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №14/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №13/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №12/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №11/08 від 17.12.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 12.05.2010, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП Світлана (83,9475 га); визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 12.05.2010, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП Світлана (36,7636 га); визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №07/08 від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №08/08 від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 27.11.2008, укладеного між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП НК ПЛЮС; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 №13-ОТГ в частині передачі Краснокутській селищній раді земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1091,9 га, які розташовані на території Краснокутської ОТГ; визнання незаконним та скасування рішення Краснокутської селищної ради від 22.12.2020 №45-VII Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в частині прийняття вищевказаних спірних земельних ділянок, суд дійшов висновку про те, що зазначені вимоги є передчасними, оскільки вчинення дій стосовно прийняття вказаних розпоряджень, укладання договорів оренди та видання відповідного наказу є похідними від прийнятої Постанови Президії Української академії аграрних наук від 20.09.2007 (протокол №14) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства Дослідне господарство Пархомівське Інституту картоплярства УААН", яка на сьогоднішній день є чинною.

Доказів оскарження вказаної постанови Президії Української академії аграрних наук, її скасування чи визнання такою, що втратила чинність матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування спірних розпоряджень та наказу, а також для визнання недійсними спірних договорів оренди.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування спірних розпоряджень та наказу, а також для визнання недійсними спірних договорів оренди, відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог прокурора про повернення спірних земельних ділянок у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Розглянувши заяви директора Приватного підприємства "Світлана" та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади (вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07.11.2018 у справі №372/1036/15).

У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (пункти 47, 48 постанови Великої Палати).

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною справи тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В постанові від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

В постанові від 17.10.2018 у справі №362/44/17 Великою Палатою Верховного Суду вищенаведений висновок було конкретизовано та зазначено, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:

1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (наведену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Отже, заявлені директором Приватного підприємства "Світлана" та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007 вимоги про застосування строків позовної давності до позовних вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки, окрім позовних вимог, які звернуті саме до Приватного підприємства "Світлана" та Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАРІУС-2007, є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

У цій справі до ТОВ Заріус 2007 звернуті позовні вимоги в частині про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ТОВ Заріус 2007, №22/08 від 17.12.2008, №21/08 від 17.12.2008, №20/08 від 17.12.2008, №19/08 від 17.12.2008, №18/08 від 17.12.2008, №17/08 від 17.12.2008, №16/08 від 17.12.2008, №15/08 від 17.12.2008, №14/08 від 17.12.2008, №13/08 від 17.12.2008, №12/08 від 17.12.2008, №11/08 від 17.12.2008 та зобов`язання повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідні земельні ділянки. А до ПП Світлана звернуті позовні вимоги в частині про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області та ПП Світлана, б/н від 12.05.2010 та зобов`язання повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідні земельні ділянки.

З метою розмежування позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди спірних земельних ділянок, до яких за загальним правилом можуть застосовуватися наслідки спливу позовної давності, та позовних вимог про зобов`язання ТОВ Заріус 2007 та ПП Світлана повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідні земельні ділянки, які (вимоги) за своєю процесуально-правовою природою є негаторним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2, 3 ст.319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності зі ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст.391 Цивільного кодексу України).

Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування або (та) розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричинили позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Негаторний позов є речово-правовим, може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов`язальних відносин, подається щодо індивідуально-визначеного майна.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено положеннями статті 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи положення статті 391 ЦК України і частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, слід зазначити, що допоки держава або відповідна територіальна громада є власником земельної ділянки, вона (в особі відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування) не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цією земельною ділянкою. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №910/551/18, від 17.04.2018 у справі №924/623/16, від 20.10.2020 у справі №910/13356/17).

Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення (наведену правову позицію викладено у пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

З огляду на зазначене, враховуючи процесуально-правову природу цього позову, суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурором не пропущено строк позовної давності.

При цьому, за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, з врахуванням приписів ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладається на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, Приватного підприємства "НК Плюс", Приватного підприємства "Світлана", Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРІУС-2007» про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "16" січня 2023 р.

Суддя Т.О. Пономаренко