РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.12.2022Справа № 910/10837/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄПК УКРАЇНА"

вул. О.Поради 52, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69014

до Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний

завод" вул. Ползунова,2, м. Київ, 03049

про стягнення 215 957,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄПК УКРАЇНА" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" (далі-відповідач) про стягнення 215957,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10837/22. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

22.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позову заперечує.

12.12.2022 позивачем подано відповідь на відзив та клопотання про розподіл судових витрат.

16.12.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

23 липня 2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄПК Україна» (далі - Позивач або Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод» (далі - Відповідач) було укладено договір поставки №КЕВРЗ/ВПЗ-21262 (далі - Договір).

За умовами Договору (пункт 1.1) Постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) Замовнику Продукцію, найменування, технічні характеристики (креслення, науково-технічні документи), кількість, ціна якої вказується в Специфікації (-іях), що оформляється додатком до Договору і є його невід`ємною частиною, а Замовник зобов`язується прийняти вказану Продукцію і оплатити її.

Предметом Договору виступає наступна продукція - підшипники (п.1.3 Договору).

Сторонами погоджено, що постачання здійснюється окремими партіями (пункт 4.1 Договору).

За твердженням Позивача, котре належними та допустимими доказами не спростовано Відповідачем, на виконання умов Договору, Позивач здійснив поставку Відповідачу наступних партій товару за видатковою накладною №1704 від 15.12.2021 на суму 137 858,40 грн. та за видатковою накладною №1762 від 28.12.2021 на суму 37 808,40 грн.

Позивачем вказано, а Відповідачем не спростовано, що будь-яких претензій до проданого товару Покупець не пред`являв.

Таким чином Позивач стверджує, що передав у власність Відповідача дві партії товару на загальну суму 175666,80 грн. включаючи ПДВ.

Порядок оплати товару врегульовано пунктом 5.1 Договору. Так, сторони змінили умови оплати первісно викладені у Договорі, шляхом підписання додаткової угоди №1, якою визначили такий порядок розрахунків:

« 5.1. Оплата за Продукцію проводиться Замовником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати повної поставки кожної окремої партії Продукції, але не раніше дати реєстрації податкової накладної..).»

Відповідно до пункту 5.2 Договору, датою оплати Продукції вважається дата зарахування коштів, сплачених Замовником за поставлену партію Продукції, на розрахунковий рахунок Постачальника.

Виходячи із викладеного Відповідач мав оплатити вартість підшипників за видатковою накладною №1704 від 15.12.2021 на суму 137 858,40 грн. не пізніше 14.01.2022; за видатковою накладною №1762 від 28.12.2021 на суму 37 808,40 грн. не пізніше 27.01.2022;

Отже, звертаючись до суду із позовом Позивач вказує, що Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» порушило умови договору поставки №КЕВРЗ/ВПЗ-21262 від 23.07.2021 в частині строку оплати товару.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивач здійснив поставку товару за видатковою накладною №1704 від 15.12.2021 на суму 137 858,40 грн. та за видатковою накладною №1762 від 28.12.2021 на суму 37 808,40 грн. Усі вказані вище видаткові накладні з боку позивача були підписані відповідачем на підставі договору поставки від 23.07.2021. Також суд зазначає, що жодних претензій та зауважень до Позивача щодо кількості, якості та порядку поставки товару у Відповідача не було, матеріали справи доказів зворотного не містять.

Натомість, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договором та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договору не здійснив оплату поставленого Товару. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 175 666,80 грн.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договором та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив у повному обсязі оплату поставленого Товару. У зв`язку з чим, у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 175 666,80 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 175 666,80 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що не відбувся перехід права власності на товар, оскільки Постачальником не додано усіх товаросупровідних документів

В той же час, Відповідач не заперечує визначення сторонами Договору строку оплати на товар. Відповідно до пункту 5.1 Договору в редакції додаткової угоди №1, визначено такий порядок розрахунків: « 5.1. Оплата за Продукцію проводиться Замовником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати повної поставки кожної окремої партії Продукції, але не раніше дати реєстрації податкової накладної..).»

Таким чином, суд констатує, що із викладеного положення Договору вбачається всього дві умови для здійснення платежу:

- Перехід права власності на товар до Відповідача;

- Реєстрація податкової накладної на партію товару Позивачем.

Настання обох із цих обставин Відповідач не заперечує.

З огляду на вказане, суд зазначає, що момент оплати прив`язаний лише до двох факторів, обидва із яких настали, а отже у Відповідача виник обов`язок оплатити підшипники: за видатковою накладною №1704 від 15.12.2021 не пізніше 14.01.2022; за видатковою накладною №1762 від 28.12.2021 не пізніше 27.01.2022.

Відповідач у відзиві вказує на те, що йому не надано документів на підтвердження якості товару, що є передумовою для здійснення платежів.

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що ані у видатковій накладній №1704 від 15.12.2021, ані №1762 від 28.12.2021 не зафіксовано відсутність будь-яких документів.

Доказів оплати поставленого товару у сумі 175 666,80 грн. матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 175 666,80 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3620,26 грн. - 3 % річних та 33 733,03 грн. інфляційних втрат.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3620,26 грн. - 3 % річних та 33 733,03 грн. інфляційних втрат, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 887,67 грн. пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.5 Договору передбачено, що у випадку порушення Замовником строків розрахунків за Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за яким сплачується пеня, від вартості поставленого Товару за кожний день прострочення оплати.

Пунктом 9.9 Договору визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через 1 місяць з дати, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 887,67 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Позивач надав до суду у якості доказів понесення 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надав наступні документи: Договір про надання правових послуг адвоката б/н від 15.07.2022р.; Додаткова угода №6 від 26.09.2022 до договору; Рахунок №7 від 03.10.2022р.; Рахунок №7-2 від 05.12.2022р.; Акт виконаних робіт №7 від 05.12.2022р.; Платіжне доручення №3915 від 05.10.2022;

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи викладені обставини, керуючись ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн, стосовно якої подано заяву, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з покладанням на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" (вул. Ползунова,2, м. Київ, 03049; ідентифікаційний код 00480247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄПК УКРАЇНА" (вул. О. Поради 52, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69014; ідентифікаційний код 39025614) 175 666,80 грн. основного боргу, 2887,67 грн. пені, 3620,26 грн. - 3 % річних та 33 733,03 грн. інфляційних втрат, 3 239,37 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Суддя М.О. Лиськов