ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Справа №914/1365/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників сторін

від позивача: Олійник О.О.-адвокат

від відповідача та третьої особи не з`явились

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз б/н від 03.11.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2684/22 від 04.11.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 (повний текст складено 28.10.2022)

за скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на бездіяльність державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича

у справі №914/1365/20

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до відповідача Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго"

за участю третьої особи Львівської міської ради

про стягнення 44'363'387,16 грн

Короткий зміст скарги і ухвали суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця у справі № 914/1365/20, зокрема, скаржник просить:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, що полягає у нездійсненні передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду (невчинення дій щодо накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП № 64996842 (ЗВП № 65616295);

зобов`язати державного виконавця вжити передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду (накласти арешт на кошти боржника, які перебувають на всіх рахунках у банках та інших фінансових установах; вжити заходів щодо примусового списання грошових коштів з усіх банківських рахунків боржника).

Скаржник вважає, що в результаті бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С., яка полягає у невчиненні дій щодо накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №63996842 (ЗВП №65616295) боржник ЛКП «Львівтеплоенерго» продовжує розпоряджатись розпоряджатись грошовими коштами на рахунках, відкритих у банківських установах, а рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1365/20 залишається невиконаним. Скарга стосується лише дій (бездіяльності) державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі № 914/1365/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/1365/20 закрито провадження за скаргою.

Ухвала суду мотивована тим, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких такі рішення були ухвалені, а також кількості стягувачів. Закон не передбачає порядку розгляду скарг щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. Норми Господарського процесуального кодексу України не врегульовують порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні. Скарга не підлягає розгляду Господарським судом Львівської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/1365/20, прийняти постанову, якою

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича під час виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі №914/1365/20 у виконавчому провадженні ВП №64996842 (ЗВП №65616295), яка полягає у нездійсненні передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1365/20, а саме: невчинення дій щодо накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП №64996842 (ЗВП №65616295), зокрема на кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, та щодо їх примусового списання з рахунків боржника;

зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича вжити передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1365/20 у виконавчому провадженні ВП №64996842 (ЗВП №65616295), а саме: накласти арешт на кошти боржника ЛМКП «Львівтеплоенерго», які перебувають на всіх рахунках в банках та інших фінансових установах (зокрема, зазначених в апеляційній скарзі), посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.

Скаржник зазначає, що предметом скарги AT "Львівгаз" є оскарження бездіяльності державного виконавця виключно під час виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі №914/1365/20. AT "Львівгаз" не оскаржував бездіяльність державного виконавця загалом під час виконання зведеного виконавчого провадження ЗВП №65616295. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження в господарській справі №914/1365/20 не може існувати відокремлено від господарської справи №914/1365/20, а тому розгляд судом скарги на бездіяльність виконавця у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження з розгляду господарської справи №914/1365/20 не може здійснюватись за правилами іншого судочинства.

На думку скаржника, Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем всупереч вимогам законодавства не накладений арешт на кошти боржника - ЛМКП "Львівтеплоенерго", які перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, у виконавчому провадженні ВП № 64996842 (ЗВП №65616295), не вжито передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення та стягнення в повному обсязі заборгованості.

Скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що провадження за скаргою підлягає закриттю через те, що скарга повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства, порушує принцип правової визначеності. Скарга на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого в господарській справі, повинна розглядатись в порядку господарського, а не адміністративного судочинства незалежно від того, чи виконується рішення суду в господарській справі в межах зведеного виконавчого провадження, у якому здійснюється виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Скаржник зазначає, що державний виконавець повинен був накласти арешт на майно боржника у виконавчому провадженні ВП №64996842, зокрема на кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, та вжити заходів щодо їх примусового списання з рахунків боржника. В результаті бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C., яка полягає у невчиненні дій щодо накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №64996842 (ЗВП N965616295), боржник ЛМКП "Львівтеплоенерго" продовжує розпоряджатись грошовими коштами на рахунках, відкритих у банківських установах, а рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1365/20 залишається невиконаним.

Також, у додаткових поясненнях скаржник просить суд апеляційної інстанції при вирішенні справи №914/1365/20 врахувати висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 26062013 у справі N1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження" від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013.

З урахуванням вищенаведених висновків Конституційного Суду України AT "Львівгаз" вважає, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами розгляду скарги на бездіяльність виконавця при виконанні рішення господарського суду, є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. А тому така скарга повинна розглядатися в порядку господарського, а не адміністративного судочинства незалежно від того, чи виконується рішення господарського суду в межах зведеного виконавчого провадження.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з урахуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про закриття провадження у справі.

Відділ зазначає, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 287 КАС України.

Процесуальні дії суду у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 справу №914/1365/20 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А., суддям Желіку М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 2 481,00 грн та докази надіслання апеляційної скарги на адресу відповідача та третьої особи протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз б/н від 03.11.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2684/22 від 04.11.2022) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/1365/20, призначено розгляд справи №914/1365/20 на 20.12.2022.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

22.12.2020 Господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі № 914/1365/20 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про стягнення з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" 44 363 387,16 грн., з яких: 31 440 501,01 грн. заборгованості за розподіл природного газу, 98 464,98 3% річних, 742 016,98 пені та 12 082 401,19 грн. компенсації. Зокрема, рішенням суду в частині позовних вимог про стягнення 31 440 504,01 грн. основного боргу провадження закрито. Позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задоволено частково. Зменшено на 50 % підлягаючу до стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» пеню. Стягнено з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь АТ» «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 98 464,98 грн 3% річних, 12 082 401,19 грн компенсації, 371 008, 50 грн пені та 665 450, 81 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення 371 008,50 грн. пені відмовлено. Розстрочено виконання рішення строком на 6 місяців шляхом сплати присудженої заборгованості рівними частинами (по 2 091 978,80 грн до 22.06.2021).

На примусове виконання цього рішення 19.01.2021 видано наказ.

Як убачається з Інформації про виконавче провадження № 64996842 Державний виконавець Подоляк Е.Б. 30.03.2021 прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору та зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно.

Постановою від 28.04.2021 державний виконавець Подоляк Е.Б. передала матеріали виконавчого провадження Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України.

Постановою від 24.05.2021 державний виконавець Берегових В.С. прийняв до виконання Наказ Господарського суду Львівської області у справі № 914/1365/20.

Постановою від 10.11.2021 державний виконавець Берегових В.С. приєднав виконавче провадження № 64996842 до зведеного виконавчого провадження № 65616295.

Станом на час розгляду скарги в межах зведеного виконавчого провадження № 65616295 виконуються 5 виконавчих документів про стягнення боргу з ЛМКП "Львівтеплоенерго", у тому числі за 4 рішеннями Господарського суду Львівської області у справах № 914/4132/15, № 914/1027/20, № 914/1043/20, № 914/1365/20, а також за рішенням Залізничного районного суду міста Львова у справі № 462/5276/19.

Таким чином, у вищезазначеному зведеному виконавчому провадженні виконуються рішення, ухвалені судами в різних юрисдикціях.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" у зв`язку із тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем не накладено арешт на кошти боржника - ЛМКП "Львівтеплоенерго", які перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, у виконавчому провадженні ВП № 64996842 (ЗВП №65616295), не вжито передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення та стягнення в повному обсязі заборгованості, звернулось до господарського суду зі скаргою на його бездіяльність.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із нормами ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Європейський суд з прав людини у справі Глоба проти України у рішенні no. 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов.

Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження (ст.30 Закону України «Про виконавче провадження»-

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (ч.1,2 ст.4 Закону).

Приписами статей 339, 340 ГПК України передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій / бездіяльності державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою урегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

За зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

При цьому законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 зі справи № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 зі справи № 906/530/17, від 17.10.2018 зі справ № 927/395/13 і № 5028/16/2/2012, від 05.12.2018 зі справи № 904/7326/17, від 13.02.2019 зі справи № 808/2265/16 та від 10.04.2019 зі справи№ 908/2520/16.

Дослідивши структуру зведеного виконавчого провадження № 65616295, суд першої інстанції правомірно встановив, що у ньому об`єднано виконавчі документи щодо боржника, видані Господарським судом Львівської області (чотири виконавчих документи) у справах № 914/4132/15, № 914/1027/20, № 914/1043/20, № 914/1365/20, а також Залізничним районним судом міста Львова у справі № 462/5276/19.

Отже, зі встановлених обставин вбачається, що оцінка дій/бездіяльності державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича мала місце в межах зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, у зв`язку з чим судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав у господарського суду для розгляду скарги товариства, оскільки відповідна скарга підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Обґрунтованих та переконливих доводів щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційна скарга товариства не містить.

Посилання скаржника на те, що скарга стосується лише дій (бездіяльності) державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі № 914/1365/20 не спростовує висновків суду.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до ч.2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз б/н від 03.11.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2684/22 від 04.11.2022) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/1365/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.12.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин А. В.