ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Справа№ 910/17955/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Жила В.С.

відповідача - Сьомочкіна О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 р. (повне рішення складено 31.08.2022 р.)

у справі № 910/17955/21 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап"

про стягнення заборгованості у розмірі 12293509,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 12293509,42 грн, з яких: 9934308,40 грн - заборгованість за поставлене паливо, 1562278,97 грн - інфляційні втрати та 796922,05 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 01-11/18-1 від 01.11.2018 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" утворилася заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/17955/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що ним не заперечується факт наявності договірних відносин з позивачем, однак заперечується обсяг заправки палива у кількості, вказаній у видаткових накладних та безпосередньо у паливний бак повітряних суден.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/17955/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 р. відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі № 910/17955/21 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

03.10.2022 р. Господарський суд міста Києва скерував матеріали справи № 910/17955/21 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17955/21 та призначено її до розгляду на 08.11.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2022 р.

23.11.2022 р. розгляд справи № 910/17955/21 не відбувся внаслідок збройної агресії Російської Федерації в Україні (нанесення масованих ракетних ударів по всій території України).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" призначено до розгляду на 06.12.2022 р.

24.11.2022 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення заперечень позивачу та клопотання про витребування у позивача оригіналів поданих ним копій документів для огляду у судовому засіданні, а саме: оригіналів всіх видаткових паливних ордерів, оригіналів видаткових накладних та оригіналу укладеного між сторонами договору на поставку авіаційного палива.

Також 24.11.2022 р. від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про призначення у справі комплексної технічної та судово-економічної експертизи.

Розглянувши вказані клопотання у судовому засіданні 06.12.2022 р., колегія суддів дійшла висновку про залишення вказаних клопотань без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи вищенаведені положення процесуального законодавства, апеляційний суд зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості у порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України письмово та завчасно повідомити суд першої інстанції про неможливість подання у встановлений законом строк вказаних доказів, та вказати об`єктивні причини, з яких такі докази не могли бути подані у встановлений строк.

Разом з цим, заявник не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про долучення нових доказів з причин, які об`єктивно не залежали від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап".

Також, відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з цим зазначене клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" про долучення доказів, про витребування нових доказів та про призначення у справі комплексної технічної та судово-економічної експертизи вказаним вимогам не відповідають, а їх подання до суду апеляційної інстанції без обґрунтування неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції суперечить приписам процесуального права.

Отже, клопотання відповідача про доручення до матеріалів справи доказів направлення заперечень позивачу, клопотання про витребування у позивача оригіналів поданих ним копій документів для огляду у судовому засіданні, а саме: оригіналів всіх видаткових паливних ордерів, оригіналів видаткових накладних та оригіналу укладеного між сторонами договору на поставку авіаційного палива та клопотання про призначення у справі комплексної технічної та судово-економічної експертизи слід залишити без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України.

У судовому засіданні 06.12.2022 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.11.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" (далі - покупець) було укладено договір про поставку авіаційного палива для заправки повітряних суден № 01-11/18-1 (далі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник зобов`язується у період з дати укладання договору по 31.12.2018 р. включно поставляти паливо для реактивних двигунів марки ТС-1, РТ або Jet A-1 для заправки повітряних суден покупця, а покупець зобов`язується приймати паливо, поставлене відповідно до цього договору і сплачувати постачальнику вартість палива за ціною, встановленою цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору поставки умови можливих додаткових поставок палива за цим договором визначаються сторонами шляхом підписання додаткових угод до цього договору.

Як передбачено п. 2.1 договору поставки, з метою визначення зобов`язань сторін щодо поставки палива та встановлення моменту переходу ризиків від однієї сторони до іншої сторони використовують положення Інкотермс в редакції 2010 року.

У відповідності до п. 2.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 23.11.2018 р., поставка палива здійснюється на умовах EXW або DAF - Аеропорт заправки. Аеропорт заправки (код ІАТА): ДП МА "Львів" ім. Д. Галицького, КП МА "Київ ім. І. Сікорського", ДП МА "Бориспіль". Умови поставки: заправка палива безпосередньо у паливний бак ПС.

За п. 2.10 договору поставки право власності на паливо переходить до покупця з моменту оплати партії палива або перетинання паливом бортового заправного штуцера ПС.

Розрахункова кількість палива, що повинне бути поставлене покупцю в аеропорті заправки в період, визначений у п. 1.1 цього договору, визначається узгодженими письмовими щомісячними заявками (додатками) покупця, які подаються на наступний місяць до 15 числа поточного місяця (п. 3.1.1 договору поставки).

Відповідно до п. 3.3.1 договору поставки оплата за паливо здійснюється шляхом безготівкового розрахунку на підставі виставленого рахунку постачальника.

Згідно з п. 3.3.2 договору поставки покупець зобов`язаний сплатити вартість палива, що буде поставлене покупцю шляхом попередньої оплати на поточний рахунок постачальника достатньої суми коштів, але не менше суми у розмірі однієї поставки палива, не пізніше трьох банківських (робочих) днів до дня поставки.

Як передбачено п. 3.3.4 договору поставки, постачальник протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту поставки палива надає покупцю видаткову накладну, а також акт про надання робіт (послуг) по заправці (послуги заправної машини), якщо такі не були включені у вартість палива та/або акт прийому-передачі в 2 (двох) примірниках. У разі відсутності заперечень з боку покупця щодо сум та/або даних зазначених у видатковій накладній та/або акті прийому-передачі, покупець зобов`язаний підписати та скріпити печаткою видаткову накладну та/або акт прийму-передачі в 2 (двох) примірниках протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту його отримання і повернути один примірник постачальнику. У разі незгоди покупця з сумами та/або даними, зазначеними у видатковій накладній та/або акті прийому передачі, він повинен направити свої міркування у письмовій формі протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту його отримання.

Договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31.12.2018р., а в частині взаєморозрахунків - до моменту припинення грошових зобов`язань (п. 8.1 договору поставки).

На виконання умов укладеного договору поставки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" у період з 02.11.2018 р. по 31.12.2018 р. здійснило поставку палива для реактивних двигунів марки ТС-1, РТ або Jet A-1 для заправки повітряних суден Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" на загальну суму 46634047,40 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних за вказаний період (у кількості 226 штук), підписаними сторонами без зауважень, копіями рахунків-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" на оплату за період з 18.12.2018 р. по 22.02.2019 р., копіями видаткових ордерів за період з 02.11.2018 р. по 31.12.2018 р., копіями податкових декларацій з податку на додану вартість за період з листопада по грудень 2018 року, відомостями з реєстру платників ПДВ про реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" ПДВ, копіями акцизних накладних та деклараціями акцизного податку за період з листопада по грудень 2018 року та витягами з Єдиного реєстру податкових накладних за період з 02.11.2018 р. по 31.12.2018 р.

Однак відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 36699739,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень за період з 29.11.2018 р. по 07.03.2019 р. та банківською випискою з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп".

01.06.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар.

У відповідь, 16.06.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" направило на адресу позивача лист № 5910, в якому відмовило позивачу у задоволенні такої вимоги, посилаючись на відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту здійснення господарських операцій з поставки товару.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив повну оплату за поставлений ним товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за поставлене паливо у розмірі 9934308,40 грн. В свою чергу, відповідач посилається на те, що позивачем не підтверджено погоджену сторонами кількість палива та факт здійснення заправки палива безпосередньо у бак повітряних суден.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994 р. (далі - Положення), господарські операції господарюючих суб`єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

За п. 2.5 вказаного Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Як було встановлено вище, копії видаткових накладних за період з 02.11.2018 р. по 31.12.2018 р. були підписані з боку постачальника палива - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап".

Також підпис уповноваженої особи, що підписала видаткові накладні з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" був скріплений печаткою цього підприємства.

Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки товариства, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 910/19702/17.

Таким чином, надані позивачем видаткові накладні, як первинні бухгалтерські документи, фіксують дату та зміст здійсненої господарської операції щодо поставки палива, що є підставою для здійснення розрахунків відповідачем за поставлене Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" паливо.

Крім цього, пунктом 3.3.4 укладеного між сторонами договору поставки передбачене право покупця надати свої зауваження щодо такої господарської операції.

Однак відповідач таким правом не скористався, зауважень щодо якості та строку поставки палива, підписуючи видаткові накладні, не вказав.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивач не підтвердив факту заправки палива у кількості, вказаній у видаткових накладних та безпосередньо у паливний бак повітряних суден, колегія суддів зазначає наступне.

Вбачається, що на виконання умов договору поставки № 01-11/18-1 від 01.11.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та Приватним підприємством "Авіафінсервіс" було укладено договір № 29/10/18-1 від 29.10.2018 р. про надання послуг заправки повітряних суден, відповідно до якого виконавець (ПП "Авіафінсервіс") зобов`язався надавати послуги заправки авіаційним паливом/паливом для реактивних двигунів повітряних суден авіаційних перевізників, що виконують рейси через Міжнародний аеропорт "Київ" (Жуляни), Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та, які є клієнтами Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп".

Також 04.10.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та Приватним підприємством "Авіафінсервіс" укладено договір № 04/10/18 на постачання, зберігання, контролю якості та відпуску реактивного палива, за умовами якого постачальник (ПП "Авіафінсервіс") зобов`язався передавати у власність покупцю (ТОВ "Лендгруп") нафтопродукти (паливо для реактивних двигунів), забезпечувати його зберігання та відпуск клієнтам покупця, а покупець зобов`язався приймати такий товар у власність, оплатити його вартість та вартість зберігання товару на умовах, визначених цим договором.

Для виконання зобов`язань за укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" вищевказаними угодами Приватне підприємство "Авіафінсервіс" залучило наступних виконавців:

- Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького (договір по прийому, зберіганню, контролю якості та відпуску авіапалива № ОД/2014/03/03/1 від 03.03.2014 р. щодо надання на території аеропорту послуг із зберігання і відпуску (наливу, заправки в повітряне судно) палива клієнтам Приватного підприємства "Авіафінсервіс");

- Товриство з обмеженою відповідальністю "Мастер-авіа" (договір № МА101/17 про надання послуг заправки повітряних суден від 21.03.2017 р. щодо надання на території Міжнародного аеропорту "Київ" (Жуляни) послуг з заправки авіаційним паливом повітряних суден клієнтів Приватного підприємства "Авіафінсервіс");

- Товариство з обмеженою відповідальністю "АПЗК "Авіафінсервіс" (договір № А-20/06/18-1 про надання послуг від 20.06.2018 р. щодо надання на території Міжнародного аеропорту "Київ" (Жуляни) та Міжнародногоаеропорту "Львів" ім. Д. Галицького послуг із заправки авіаційним паливом у бак повітряних суден клієнтів Приватного підприємства "Авіафінсервіс");

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравіасервіс" (договір поставки палива № УАС/18/06/12-1 від 12.06.2018 р. (щодо поставки палива в паливний бак повітряних суден клієнтів Товариства з обмеженою відповідальністю "АПЗК "Авіафінсервіс").

Вказані виконавці послуг на період дії договору поставки № 01-11/18-1 від 01.11.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап", надавали послуги із заправки авіаційного палива безпосередньо у паливний бак повітряних суден відповідача, що підтверджується актами виконаних робіт № 1 від 30.11.2018 р., № 3 від 31.12.2018 р., № 2 від 30.11.2018 р. та № 4 від 31.12.2018 р.

Також надання послуг із заправки повітряних суден Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" підтверджується копіями видаткових ордерів щодо видачі та заправки палива у паливні баки повітряних суден; реєстрами видачі палива з відповідального зберігання (складені ПП "Авіафінсервіс" та ТОВ "Лендгруп"), із зазначенням дати видачі, обсягу виданого палива та номерів видаткових ордерів, згідно яких проведено заправку повітряних суден Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап".

Крім цього, у матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" за І півріччя 2019 року, який також підтверджує наявність заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" перед позивачем за договором поставки № 01-11/18/1 від 01.11.2018 р. у сумі 9934308,40 грн.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово викладав правову позицію про те, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, проте за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.08.2019 р. у справі № 916/2377/18, від 20.06.2018 р. у справі № 902/680/15, від 29.03.2018 р. у справі № 925/1165/16, від 11.08.2020 р. у справі № 910/4919/19.

Отже, наданий позивачем акт звірки є також доказом на підтвердження наявності заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" перед позивачем за укладеним договором поставки у сумі 9934308,40 грн у сукупності із іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 01-11/18-1 від 01.11.2018 р. у розмірі 9934308,40 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 1562278,97 грн інфляційних втрат та 796922,05 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1562278,97 грн інфляційних втрат та 796922,05 грн 3% річних, оскільки є обґрунтованою, а їх розмір є арифметично правильним.

Також під час розгляду справи місцевим судом позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 321010,19 грн, з яких 75200,00 грн професійної правничої допомоги та 245870,19 грн "гонорару успіху" адвоката та 10284,99 грн витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Як передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду наступні документи:

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Жилі В. С. № 1237 від 17.11.2006 р.; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Жили В. С.; довідку про взяття на облік адвоката Жилу В. С. у податковому органі; ордер серії ВС № 1115831 від 20.12.2021 р.;

- договір про надання професійної правничої допомоги № 19/10/21 від 19.10.2021 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" та адвокатом Жилою В. С.; додаток № 1 від 19.10.2021 р. до цього договору; договір про внесення змін та доповнень від 01.12.2021 р. до додатку № 1 від 19.10.2021 р.;

- акти приймання-передачі наданих послуг № 1/1 від 01.12.2021 р., № 2/1 від 22.12.2021 р., № 3/1 від 22.12.2021 р., № 4/1 від 15.07.2022 р., № 5/1 від 15.07.2022 р., № 6/1 від 15.07.2022 р., № 7/1 від 08.08.2022 р., № 8/1 від 08.08.2022 р.; описи наданих адвокатом послуг із зазначенням детального переліку наданих адвокатом послуг та витраченого адвокатом часу: № 1 від 01.12.2021 р., № 2 від 22.12.2021 р., № 3 від 15.07.2022 р., № 4 від 15.07.2022 р., № 5 від 08.08.2022 р., звіти про понесені витрати № 1 від 22.12.2021 р., № 2 від 15.07.2022 р., № 3 від 08.08.2022 р.;

- платіжне доручення № 24 від 10.06.2022 р.

У п. 2.1 додатку № 1 до договору сторони погодили, що вартість погодинної роботи адвоката становить 1800,00 грн (з 01.12.2021 р. у сумі 1200,00 грн); вартість підготовки та участі в одному судовому засіданні першої інстанції - 3000,00 грн (з 01.12.2021 р. - 5000,00 грн); вартість підготовки правових (процесуальних) документів - від 1500,00 грн за кожен документ (з 01.12.2021 р. - від 300,00 грн за кожен документ).

Згідно з п. 2.2 додатку № 1 до договору за успішне представництво інтересів клієнта адвокату сплачується премія (винагорода) у розмірі 2% від суми, що стягнута на користь клієнта, яка сплачується протягом 60 днів з дня набрання відповідним рішенням законної сили та не залежить від фактичного виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як унормовано ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вбачається, що позивач заявив 75200,00 грн витрат на послуги адвоката.

Разом з цим, сума відшкодування, на переконання суду, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору в розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, здійснивши аналіз наданих адвокатом послуг, а також аналіз кількості витраченого на їх надання часу та вартості таких послуг, співставивши вказані обставини зі складністю справи та обсягом документів, що підлягали опрацюванню під час розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлений відповідачем розмір витрат на послуги адвоката в сумі 75200,00 грн не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору та його складності та підлягає задоволенню частково у розмірі 30000,00 грн.

Стосовно витрат на правничу допомогу, заявлених у якості "гонорару успіху" адвоката у розмірі 245870,19 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Колегією суддів враховано, що, розглядаючи питання покладення на сторону судових витрат в частині "гонорару успіху", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 р. по справі № 904/4507/18 зазначила таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 р. у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 р. у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З матеріалів справи вбачається, що "гонорар успіху" був погоджений сторонами у п. 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, та він є складовою (додатковою) частиною гонорару адвоката, тобто платою за досягнутий адвокатом результат, нарахування та здійснення якої залежать від настання певної події.

Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості у сумі 12293509,42 грн, є підставною для нарахування 2% від цієї суми, що становить 245870,19 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача "гонорару успіху" у сумі 245870,19 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, зокрема прибуття адвоката у судові засідання у розмірі 10284,99 грн, що підтверджується проїзними документами за напрямками слідування поїздів Львів-Київ/Київ-Львів.

Однак, вказані витрати позивача у розмірі 10284,99 грн, на переконання колегії суддів, є завищеними оскільки відсутня обгрунтована необхідність переїзду адвоката на відстань 500 км. у вагонах класу люкс (м`який вагон) на кожне із судових засідань, враховуючи наявність у вільному продажу проїзних квитків у вагонах нижчого класу (купейний, І та ІІ класів, плацкартний).

За таких обставин, співмірними є витрати на проїзд адвоката до суду у розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендгруп" на професійну правничу допомогу адвоката підлягають частковому задоволенню у розмірі 280870,19 грн, з яких: 30000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу адвоката, 245870,19 грн "гонорару успіху" та 5000,00 грн витрат, пов`язаних із наданням такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/17955/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/17955/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.12.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран