ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2022 р. Справа№ 910/13/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Кузьмін О.В.

від відповідача 2: Конепуд Д.В., Мірошніченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022

у справі №910/13/22 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ

до 1. Національної поліції України, м. Київ

2. Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", м. Київ

про стягнення 345 322,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач, ПрАТ "Страхова компанія "Уніка") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Національної поліції України (далі - відповідач 1, НПУ) та Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (далі - відповідач 2, ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України") про стягнення 345 322,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідачів як осіб, відповідальних за заподіяний збиток, суми страхового відшкодування у розмірі 345 322,73 грн, яке позивач сплатив потерпілій особі внаслідок настання страхового випадку згідно умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0001426 від 29.11.2013.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі № 910/13/22 позов ПрАТ"Страхова компанія "Уніка" задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" суму страхового відшкодування у розмірі 345 322,73 грн та судовий збір у розмірі 5 179,84 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що саме з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Разом з цим місцевим господарським судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричиненого в наслідок спірного ДТП, становить 543 509,82 грн, а позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 445 322,73 грн, з яких страховою компанією на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8636482 йому відшкодовано 100 000,00 грн.

Відмовляючи у стягненні з відповідача 1 зазначеної заборгованості місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України, відповідно до яких юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а враховуючи, що ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" є юридичною особою, то правові підстави для покладення його зобов`язань на НПУ відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" 21.10.2022 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі № 910/13/22 скасувати; витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7 769,77 грн покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги заперечення відповідача 2, викладені у його заявах по суті справи та не враховано реального розміру завданих збитків, які підлягають відшкодуванню з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та не враховано, що працівника відповідача 2 не було визнано винним у скоєнні ДТП в судовому порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022 справу № 910/13/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі № 910/13/22 до надходження до суду матеріалів справи.

10.11.2022 матеріали справи № 910/13/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі № 910/13/22, розгляд справи призначено на 22.12.2022 о 15 год. 00 хв.

Позиції учасників справи.

06.12.2022 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що ПрАТ "СК "Уніка" як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором майнового страхування, здійснивши відшкодування збитків без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті. Також, за твердженням позивача, апелянтом не спростовано відсутність трудових відносин з винною у ДТП особою та виконання ним в момент ДТП своїх трудових обов`язків, а тому, керуючись ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню апелянтом шкода, завдана його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Явка представників сторін.

Позивач участь свого представника у судовому засіданні 22.12.2022 не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

21.12.2022 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю представника позивача забезпечити явку у судове засідання 22.12.2022 о 15 год. 00 хв.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

При цьому, оскільки представником позивача не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку він представляє, а також факту неможливості розгляду справи без участі позивача, з метою недопущення порушення процесуальних строків, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні 22.12.2022 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 29.11.2013 між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та ТОВ "Порше Лізинг Україна" (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0001426 (далі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, зокрема, автомобілем Volkswagen Touareg NF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

16.12.2019 о 22:07 год. в м. Києві по вул. Іллєнка, 83 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед зміною напрямку свого руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, при перестроюванні здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень.

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2020 у справі №761/12936/20.

Згідно з актом виконаних робіт №/1 від 23.12.2019, який складений СТО, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при спірному ДТП, склала 543 509,82 грн.

До акта виконаних робіт №/1 від 23.12.2019 СТО додана ремонтна калькуляція №00332556 від 25.12.2019, яка складена із застосуванням авторизованого програмного комплексу "Audatex" та включає перелік всіх видив робіт, матеріалів та запасних частин, що необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі страхового акту №00332556 від 25.03.2020 ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснило відшкодування завданої страхувальнику шкоди у розмірі 445 322,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням №144111 від 30.03.2020.

Оскільки цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8636482, позивач звернувся до нього із заявою №27772 від 16.12.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 445 322,73 грн.

Відповідно до платіжного доручення №231962 від 03.12.2020, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" здійснило виплату ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулося до відповідачів із досудовими вимогами №27772 від 30.07.2020 та від 23.12.2021 про відшкодування збитків, в яких просило здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 345 322,73 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно з статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за Договором відповідно до його умов, здійснивши відшкодування завданих збитків, а саме у розмірі 445 322,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням №144111 від 30.03.2020.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем 2 та його страховиком (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес") регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема полісом №АМ/8636482, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, страховик відповідача 2 виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №231962 від 03.12.2020.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до винної особи, оскільки страхова виплата страховика винної особи є недостатньою для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Отже, за змістом статті 993 Цивільного кодексу України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.09.2018 у справі №464/1937/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, автомобіль Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП належав ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", що зазначено у довідці про дорожньо-транспортну пригоду №046317, копія якої долучена до матеріалів позову, а також не заперечується самим відповідачем 2, як і не заперечується про те, що ОСОБА_1 , яким скоєно ДТП, є його працівником.

Поряд з цим колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що інформація про відсутність механічних пошкоджень у застрахованого транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №046317 спростовується обставинами встановленими у постанові Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/12936/20 відповідно до якої судом було встановлено, що внаслідок спірної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Щодо наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП, колегія суддів відзначає, що в постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2020 у справі №761/12936/20, яка набрала законної сили, цей факт встановлено. Зокрема, зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України та не спростування ним зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Таким чином, обставини, встановлені у справі №761/12936/20, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Отже, вказаною постановою, яка набрала законної сили, встановлено факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України при вчинені спірної ДТП і цей факт не потребує доведення у даній справі, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем вини ОСОБА_1 у спірній ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, установивши, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що саме з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

При цьому, посилання позивача на те, що до нього перейшло право вимоги до, зокрема, відповідача 1, як органу управління корпоративними правами держави у відповідача 2, не приймаються судом до уваги з огляду на положення ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, відповідно до яких юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а враховуючи, що ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" є юридичною особою, то правові підстави для покладення його зобов`язань на НПУ відсутні.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричиненого в наслідок спірного ДТП, становить 543 509,82 грн, а позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 445 322,73 грн, з яких страховою компанією на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8636482 йому відшкодовано 100 000,00 грн.

При цьому, апелянтом не спростовано встановлених місцевим господарським судом фактів і, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують правомірність та обґрунтованість вимог ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" саме до ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України".

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" страхового відшкодування у розмірі 345 322,73 грн.

Посилання апелянта на відсутність механічних ушкоджень на автомобілі Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 27.01.2020 №046317 виданої Управлінням патрульної поліції у м. Києві та відповіді Національної поліції України про вищезазначене ДТП колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються оскільки підставою для визначення розміру збитків, завданих у ДТП застрахованому автомобілю було проведення дослідження суб`єкта оціночної діяльності про, що складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1918 від 26.12.2019 та ремонтна калькуляція про проведення ремонту.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявні у справі докази в їх сукупності підтверджують правомірність та обґрунтованість вимог ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" до ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України".

Щодо доводів апелянта в частині не врахування судом першої інстанції реального розміру завданих збитків, які підлягають відшкодуванню з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до частини 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п.7.39 Методики (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування) винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

З матеріалів справи вбачається, що застрахований позивачем транспортний засіб VOLSWAGEN TOUAREG з номером кузова НОМЕР_3 - 2013 року випуску, отже, на час ДТП його строк експлуатації не перевищував 7 років, тому коефіцієнт фізичного зносу, у разі відсутності винятків встановлених п.7.39 Методики, мав дорівнювати нулю, що спростовує твердження апелянта в частині неврахування судом першої інстанції коефіцієнта фізичного зносу застрахованого транспортного засобу при визначені розміру відповідного страхового відшкодування.

У зв`язку з наведеним, доводи викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі №910/13/22 ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі №910/13/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 у справі №910/13/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

У зв`язку з відпусткою судді Коробенка Г.П. з 23.12.2022 по 26.12.2022 та з 29.12.2022 по 06.01.2023, з участю судді Козир Т.П. у позачерговому з`їзді суддів України з 12.01.2023 по 13.01.2023 та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А. з 09.01.2023 по 20.01.2023 повний текст постанови складено 23.01.2023.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир