ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Справа №909/1237/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 12.10.2022 (вх. 01-05/2507/22 від 12.10.2022), б/н від 31.10.2022 (вх. 01-05/2656/22 від 01.11.2022)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 (повний текст складено 22.09.2022 суддя: Миронюк С.О., м. Чернівці) та на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 (повний текст складено 11.10.2022 суддя: Миронюк С.О., м. Чернівці)

у справі № 909/1237/21

за позовом Фізичної особи підприємця Баранюка Артема Сергійовича, м. Київ

до відповідача Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович, м. Чернівці про стягнення штрафу у розмірі 358 200,00 грн.

За участю представників:

від позивача: Марчак М.П.,

від відповідача: Пилипюк О.С.,

В С Т А Н О В И В :

20.12.2021 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області надійшов позов Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича до фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича про стягнення штрафу за Договором франчайзингу № 01 від 06.04.2018 у розмірі 358 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем в період з квітня 2018 року по лютий 2020 року та несплатою ним в період з березня 2020 року по день звернення з позовом до суду, винагороди, передбаченої п. 2.1. Договору франчайзингу, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити штраф, розмір якого визначений п. 9.13 Договору за період грудень 2020 грудень 2021 року в сумі 358 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2021 справу №909/1237/21 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернівецької області.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у справі №909/1237/21 позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на користь Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича штраф за Договором франчайзингу №01 від 06.04.2018 за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року у розмірі 358 200,00 грн та судовий збір в сумі 5273,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21 заяву Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх.№3518) задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на користь Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича 30000,00 грн судових витрат на професійну правничу та правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у справі №909/1237/21 скасувати.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що узгоджений сторонами в Договорі вид штрафних санкцій за кожен день прострочення платежу, за своєю природою є пенею, розмір якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що визначено на законодавчому рівні. Апелянт також вважає неспівмірним розмір штрафу із збитками. При цьому посилається на практику Верховного Суду, що на його думку була викладена в аналогічних правовідносинах, зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанова Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №910/20734, постанова Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №907/65/18, постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 549 ЦК України, ст. 231 ГК України.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/1237/21 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Скрипчук О.С. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 12.10.2022 (вх. 01-05/2507/22 від 12.10.2022) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 залишено без руху та зобов`язано скаржника протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати (надіслати) суду докази сплати судового збору у встановлених Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 12.10.2022 (вх. 01-05/2507/22 від 12.10.2022) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у справі №909/1237/21. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.11.2022. Витребувано з Господарського суду Чернівецької області матеріали справи №909/1237/21.

01.11.2022 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 31.10.2022 (вх. 01-05/2656/22 від 01.11.2022) на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач просить апеляційний суд скасувати додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21, а в задоволенні заяви ФОП Баранюка Ф.С. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що витрати на оплату послуг адвоката не є співрозмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Зокрема, апелянт вказує, що на його думку, 5000 грн за складання позовної заяви є завищеним, роботи, які зазначені в п. 18-19 щодо заяви про застосування наслідків позовної давності є необґрунтованим, в пункті 24 детального розрахунку не конкретизовано, які ще інші види професійної правничої та правової допомоги були надані Позивачу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 31.10.2022 (вх. 01-05/2656/22 від 01.11.2022) на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.11.2022

25.10.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційні скарги відповідача, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 залишити без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 об`єднано розгляд апеляційних скарг ФОП Наврозашвілі Георгі Мерабович б/н від 12.10.2022 (вх. 01-05/2507/22 від 12.10.2022) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 та б/н 31.10.2022 (вх. 01-05/2656/22 від 01.11.2022) на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у справі № 909/1237/21 в одне провадження. Розгляд справи №909/1237/21 відкладено на 12.12.2022. Судове засідання 12.12.2022 провести в режимі відео конференції.

Вивчивши матеріали та обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у справі №909/1237/21 нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

06 квітня 2018 року між Фізичною особою підприємцем Баранюком Артемом Сергійовичем та Фізичною особою підприємцем Неврозашвілі Георгі Мерабовичем укладено Договір Франчайзингу № 01 (надалі Договір).

Пунктом 14.1 Договору встановлено, що даний Договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до 06 квітня 2023 року, а в частині розрахунків до повного їх проведення. Договір вважається продовженим на 5 (п`ять) років на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі Сторін не поступило письмового повідомлення про бажання розірвати Договір.

Доказів визнання недійсним або встановлення факту нікчемності чи не укладення вищевказаного договору суду не надано.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі-ГК України) унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу договору, який укладений між сторонами вбачається, що він за своєю правовою природу є договором комерційної концесії.

Відповідно до частини 1 статті 1115 ЦК України, за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов`язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг.

Статтею 1116 ЦК України передбачено, що предметом договору комерційної концесії є право на використання об`єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць тощо), комерційного досвіду та ділової репутації. Договором комерційної концесії може бути передбачено використання предмета договору із зазначенням або без зазначення території використання щодо певної сфери цивільного обороту.

Пунктом 2.1. Договору Франчайзингу №01 встановлено, що Правовласник передає Франчайзіату Франчайзинговий пакет, зазначений у даному Договорі, який є повною Системою ведення Бізнесу, що складається з інтелектуальних та інших прав права на використання товарного знака Правовласника, його ділової репутації, ділового досвіду, маркетингової технології, комерційної інформації з метою здійснення Франчайзіатом самостійної господарської діяльності з продажу продукції під торговою маркою Правовласника. У свою чергу Франчайзіат зобов`язується виплачувати Правовласнику винагороду (роялті) у розмірі 2% відсотків від місячного валового доходу (але не менше еквіваленту 50,00 євро (п`ятдесят євро 00 євроцентів) за використання Торговельної марки Crema Caffe Coffee Shop в місяці, відповідно з офіційним курсом євро до гривні, встановленого Національним банком України, на момент проведення щомісячної оплати), вести свою діяльність за заздалегідь визначеними правилами ведення бізнесу, які встановлює Правовласник, а також виконувати інші обов`язки, встановлені даним Договором.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що відповідно до умов даного Договору, Правовласник надає Франчайзіату невиключний дозвіл (ліцензію) на використання Знаку для товарів і послуг Crema Caffe Coffee Shop, відповідно до Заявки № m201616042, від 26.07.2016 на знак для товарів та послуг (далі за текстом - Торговельна марка) до Державного підприємства Український інститут промислової власності, на умовах та у порядку, встановлених Сторонами у даному Договорі, а Франчайзіат зобов`язується дотримуватися умов використання наданих йому прав та сплачувати Правовласнику винагороду у розмірі й порядку, встановлених даним Договором.

В пунктах 2.3., 2.4., 2.6. Договору визначено, що за цим Договором передаються: право на використання об`єктів інтелектуальної власності, ділової репутації, підприємницького досвіду, маркетингової технології, комерційної інформації з метою ведення Бізнесу за Системою Правовласника на невиключних умовах. До об`єктів інтелектуальної власності, які передаються Правовласником у користування Франчайзіату відносяться Знак для товарів і послуг, маркетингові матеріали, а також інші документи, та інформація у будь-якій формі, надана Правовласником.

Користування правами, зазначеними в пункті 2.3. цього Договору, здійснюється Франчайзіатом виключно в закладі ресторанного господарства Франчайзіата за адресою: м. Городенка, вул. Ринкова, 2а, у відповідності з цим Договором та законодавством України.

Передача витратних та маркетингових матеріалів, методичних посібників оформлюється актом прийому-передачі, який підписується Сторонами і є невід`ємним додатком цього Договору (Додаток № 1).

06 квітня 2018 року Сторонами підписано акт прийому передачі до Договору Франчайзингу №01, згідно якого Франчайзіату передано обладнання, меблі та інші необхідні речі для здійснення господарського діяльності з продажу продукції під торговою маркою Правовласника.

Відповідно до пункту 7.10. Договору, Франчайзіат зобов`язаний встановити у закладі ресторанного господарства, яке використовується ним для ведення господарської діяльності, програмне забезпечення Poster POS ТОВ Постер Україна. Франчайзіат несе персональну відповідальність за власні дії та/або дії третіх осіб, які користуються програмним забезпеченням Poster POS ТОВ Постер Україна у закладі ресторанного господарства, яке використовується Франчайзіатом для ведення господарської діяльності, щодо дотримання норм інтелектуального та авторського права у сфері міжнародного права та права України.

Для організації якісного обслуговування споживачів, Франчайзіат забезпечує Правовласнику та/або його представникам доступ до ПЗ Poster POS шляхом надання особисто Правовласнику паролів, логінів та інших даних, необхідних для отримання, перегляду, збереження та архівування інформації, яка є в ПЗ Poster POS.

Згідно пункту 8.1., Договору, винагорода Правовласнику, яка сплачується Франчайзіатом за користування Торговельною маркою Crema Caffe Coffee Shop, відповідно до умов даного Договору встановлюється у вигляді одноразового платежу (паушальний платіж) та щомісячних платежів (роялті) (далі за текстом - Винагорода Правовласника).

Відповідно до пункту 8.6. Договору, за користування Торговельною маркою Crema Caffe Coffee Shop Франчайзіат сплачує Правовласнику щомісячну винагороду у розмірі 2% відсотків від місячного валового доходу. Сплата проходить щомісячно протягом дії договору, з автоматичною пролонгацією після пролонгації договору.

Пунктами 8.7, 8.8 Договору урегульовано, що Франчайзіат зобов`язаний сплачувати Правовласнику щомісячні платежі, у розмірі встановленому Сторонам у п. 8.6. даного Договору, починаючи з дати фактичного, відкриття закладу Франчайзіата, що підтверджується Актом наданих послуг. Франчайзіат зобов`язаний сплачувати Правовласнику щомісячні платежі, у розмірі встановленому Сторонами у п. 8.6. даного Договору, до 5 (п`ятого) числа кожного місяця за поточний, звітний місяць протягом строку дії даного Договору (Приклад: до 05 травня 2018 року - за травень місяць 2018 року).

Пунктом 9.1. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

У пункті 9.13 Договору сторони узгодили, що у випадку несплати або несвоєчасної сплати Франчайзіатом щомісячного платежу за користування Торговельною маркою Crema Caffe Coffe Shop, Правовласник, має право стягнути штраф у розмірі двісті (200) гривень за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається із положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем неналежно (несвоєчасно) виконано взяті на себе зобов`язання стосовно оплати винагороди (роялті) передбачену п. 2.1 Договору в період з 06 квітня 2018 року по день подання позовної заяви.

Згідно виписок поточного банківського рахунку за період з 01.01.2018 по 08.09.2021 відповідач несвоєчасно сплачував, а з березня 2020 року взагалі не сплачував позивачу винагороду (роялті) згідно п. 2.1 Договору.

Даний факт підтверджується рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2022 залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2022, яким стягнуто з Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на користь Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича винагороду за використання Торговельної марки Crema Caffe Coffee Shop (роялті) за період з 06.04.2018 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 56 235,53 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 27.11.2021 позивач направив на електронну адресу, а 07.12.2021 на поштову адресу відповідача вимогу про сплату штрафних санкцій по Договору.

Позивачем за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року нараховано штраф у розмірі 358 200,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 та 2 статті ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З поданого розрахунку вбачається, що позивачем взято період з грудня 2020 року по грудень 2021 року. Строк нарахування штрафних санкцій не більше 6 місяців з дня коли зобов`язання мало бути виконане (за кожен місяць невиконана 6 місяців). Отже, штрафні санкції позивачем нараховані в межах однорічного строку звернення до суду та за період, що не перевищує шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконане.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов укладеного Договору та чинного законодавства, а тому місцевим господарським судом вірно в задоволені заяви відповідача від 27.07.2022 про застосування наслідків спливу строків позовної давності відмовлено, а позовні вимоги задоволено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що узгоджений сторонами в Договорі вид штрафних санкцій за кожен день прострочення платежу, за своєю природою є пенею, розмір якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що визначено на законодавчому рівні.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №904/4156/18 від 10.12.2019 зробила такий висновок.

Частиною четвертою ст.231 ГК України, законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі, якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі визначеному умовами господарського договору, а також надає право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі або у крайньому розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто, розмір пені, якщо він не визначений законом встановлюється у договорі за згодою сторін і сторони мають право встановити різні способи визначення штрафних санкцій.

Умовами договору (п.9.13) сторони встановили спосіб визначення штрафної санкції 200 грн. за кожен день прострочення, тобто у певній визначеній грошовій сумі, а не у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов`язання.

Тому, в даному випадку розмір пені і не може бути обмежений подвійною обліковою ставкою відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення і те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 549 ЦК України, ст. 231 ГК України.

Відхиляється апеляційним судом посилання апелянта на практику Верховного Суду, що на його думку була викладена в аналогічних правовідносинах, зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанова Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №910/20734, постанова Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №907/65/18, постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Так, у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо застосування ст. 625 та 549 ЦК України. Дані правовідносини не є подібними у справі №909/1237/21.

Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності,суд за певних умов може зменшити розмір неустойки, штрафу так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення, та зокрема зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення.

В даній справі відсотки річних позивачем не заявлялись.

У справі №910/20734/20, правовідносини виникли з договору, в якому сторони передбачили нарахування пені у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов`язання від вартості послуг з яких допущено прострочення (0,1%) за кожен день прострочення, що не є аналогічно правовідносинам у даній справі.

Щодо зменшення розміру пені, то суд враховує практику Верховного Суду у справі №904/1936/19 від 07.04.2019.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки).

Як вбачається із матеріалів справи, свої зобов`язання, зі сплати заборгованості відповідач не виконує з грудня 2020, як і не подає доказів виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Тобто відповідачем не вживались ніяких заходів до виконання зобов`язання, причини невиконання, які б не залежали від його волі він не обґрунтував, як і не обґрунтував виняткових обставин.

Не доведено відповідачем і майновий стан, через який він немає змоги виконати свій обов`язок.

Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7рп/2013, на яке покликається скаржник прийнято щодо тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» до фізичних осіб з врахуванням Закону України «Про захист прав споживачів», що до даного випадку не є аналогічним.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення пені, покладається на особу, яка заявляє таке клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно штрафних санкцій щодо їх зменшення, що є правом суду яке реалізується на власний розсуд. ( Постанова Верховного Суду у справі №910/10675/21; №917/1068/17; №908/868/18 від 22 01.2019).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 у даній справі прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст. ст.129, 282 ГПК України.

Що ж стосується апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21, то колегія суддів, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

22.09.2022 року Фізична особа-підприємець Баранюк Артем Сергійович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач посилається на те, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язані з розглядом справи №909/1237/22. Для отримання послуг з професійної правничої та правової допомоги позивач уклав Договір про надання професійної правничої та правової допомоги з Адвокатським об`єднанням ЛІТІУМ №1/05-33/7 від 05.11.2021 та Додаток №1 від 22.11.2021 до зазначеного договору на підставі документів, що підтверджують такі витрати заявник просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Відповідно до положень ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Пунктом 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до розділу 1 договору Позивач (Клієнт) доручає, а Адвокатське об`єднання ЛІТІУМ (Виконавець), відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості професійної правничої та правової допомоги, здійснювати представницькі повноваження, захищати права та законні інтереси Клієнта, виконувати доручення Клієнта (код за ДК 69.10 Діяльність у сфері права) в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором та Додатках до цього Договору. Виконавець погоджується надавати Клієнту Послуги згідно з умовами цього Договору, опис та обсяг яких визначається у Додатках до цього Договору, а Клієнт погоджується оплатити Виконавцю Послуги (в т.ч. документально підтверджені фактичні витрати Виконавця понесені останнім при виконанні цього Договору) в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором та Додатках до цього Договору.

Велика Палата Верховного Суду у справі №922/1964/2022 (постанова від 16.11.2022) зробила такий висновок щодо порядку та критеріїв визначення витрат на правничу допомогу та їх розподілу.

У розумінні положень частини п`ятої та шостої ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат і на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд ураховуючи принцип диспозитивності та змагальності не має права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії /бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Щодо порядку обчислення гонорару Верховним Судом зроблено такий висновок: «неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Щодо детального опису робіт Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Згідно Додатку №1 від 22.11.2021 до Договору про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021 укладеного між Позивачем та Адвокатським об`єднанням ЛІТІУМ останнім, в особі Старшого партнера - Адвоката Марчака Мирослава Петровича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001294, видане на підставі рішення Ради адвокатів Івано-Франківської області №1/05 від 18.05.2018) отримало доручення для надання послуг з професійної правничої та правової допомоги Позивачу, здійснення представницьких повноважень, захист прав та законних інтересів Позивача у взаємовідносинах з франчайзіатом - Фізичною особою-підприємцем Наврозашвілі Георгі Мерабович згідно умов укладеного між ними договору франчайзингу №01 від 06.04.2018 (надалі договір франчайзингу), а саме:

- надання усних консультацій, рекомендацій, роз`яснень, огляд практики розгляду справ зі спорів, які виникають у сфері інтелектуальних та інших прав, права на використання товарного знака, ділової репутації, ділового досвіду, маркетингових технологій, комерційної інформації;

- аналіз та опрацювання судової практики для захисту прав та законних інтересів Клієнта по стягненню заборгованості і штрафних санкцій за порушення умов договору франчайзингу;

- здійснення розрахунку, підготовка, подання/направлення вимоги по стягненню штрафних санкцій згідно умов договору франчайзингу;

- складання, підписання та подання звернень, листів, претензій, вимог, заяв, позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, відповіді на відзив, процесуальних та інших документів правового характеру до господарського суду першої інстанції та іншим сторонам/учасникам по стягненню штрафних санкцій за порушення умов договору франчайзингу; підписання, подання/направлення їх у встановленому законом порядку, в т.ч. з використання підсистеми Електронний суд, для захисту прав та інтересів Клієнта;

- аналіз відповідей, листів, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та інших процесуальних документів франчайзіата - Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабович;

- представництво і захист прав, свобод та інтереси Клієнта в господарському суді по стягненню штрафних санкцій за порушення умов договору франчайзингу, прийняття участі в судових засідання господарського суду першої інстанції з усіма правами та обов`язками передбаченими діючим законодавством України для позивача, відповідача, заявника, скаржника, заінтересованої особи;

- консультування щодо можливих репутаційних ризиків та ризиків, які можуть вплинути на майновий стан Клієнта;

- надання інших видів професійної правничої та правової допомоги, якщо це необхідно, для забезпечення виконання повноважень та доручень Клієнта у взаємовідносинах з франчайзіатом - Фізичною особою-підприємцем Наврозашвілі Георгі Мерабович згідно умов укладеного між ними договору франчайзингу.

Доказами надання Адвокатським об`єднанням ЛІТІУМ в особі Старшого партнера - Адвоката Марчака Мирослава Петровича послуг з професійної правничої та правової допомоги та понесення Позивачем витрат на професійну правничу та правову допомогу у взаємовідносинах Позивача з ФОП Наврозашвілі Г.М., а також витрат Позивача пов`язаних із розглядом справи №909/1237/21 є належним чином оформлені:

- Договір про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021;

- Додаток №1 від 22.11.2021 до Договору про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021;

- Рахунок АО ЛІТІУМ на оплату послуг №1 від 22.11.2021;

- Платіжне доручення №17 від 02.12.2021 про здійснення Позивачем оплати авансу в розмірі 16000 грн. згідно Додаток №1 від 22.11.2021 до Договору про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021;

- Детальний розрахунок АО ЛІТІУМ №17/09/2022 від 17.09.2022 витрат на професійну правничу та правову допомогу (опис робіт/наданих послуг), здійснення представницьких повноважень із захисту прав та інтересів Фізичної особи-підприємця Баранюк Артем Сергійович у взаємовідносинах з Фізичною особою-підприємцем Наврозашвілі Георгі Мерабович згідно умов укладеного між ними договору франчайзингу №01 від 06.04.2018;

- Акт від 17.09.2022 прийому-передачі наданих послуг по додатку №1 від 22.11.2021 до Договору про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021;

- Рахунок АО ЛІТІУМ на оплату послуг №2 від 18.09.2022;

- Копія Статуту Адвокатського об`єднання ЛІТІУМ;

- Копія витягу з ЄДР щодо Адвокатського об`єднання ЛІТІУМ;

- Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001294, видане на підставі рішення Ради адвокатів Івано-Франківської області №1/05 від 18.05.2018;

- Копія ордера на надання правничої (правової) допомоги АТ №1017243 від 10.11.2021.

В той же час, Додатком №1 від 22.11.2021 до Договору про надання професійної правничої та правової допомоги №1/05-33/7 від 05.11.2021, Позивач взяв на себе зобов`язання з оплати відповідних послуг наступним чином:

- аванс в розмірі 16 000,00 грн (шістнадцять тисяч гривень, 00 копійок) - в термін не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів з моменту підписання Сторонами цього Додатку до Договору та виставленого Виконавцем рахунку;

- кошти в розмірі 14 000,00 грн (чотирнадцять тисяч гривень, 00 копійок) - в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Виконавцем і Клієнтом Акту приймання-передачі наданих послуг, передбачених розділом 4 Договору.

Згідно п.п.3.1 п.3 Додатку №1 до Договору Позивач платіжним дорученням №17 від 02.12.2021 здійснив оплату авансу в розмірі 16 000,00 грн (шістнадцять тисяч гривень, 00 копійок). Залишок гонорару в розмірі 14 000,00 грн (чотирнадцять тисяч гривень, 00 копійок) підлягає сплаті Позивачем у строки встановлені в Додатку №1 до Договору (п.п.3.2 п.3 Додатку №1 до Договору), що узгоджується з нормами ч.8 ст.129 ГПК України, і породжує у останнього зобов`язання з оплати професійної правничої та правової допомоги у взаємно узгоджені строки.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/8443/17 від 11 травня 2018 року та практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, суд звертає увагу на позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену в постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість лише щодо розподілу витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що в пункті 24 детального розрахунку не конкретизовано, які ще інші види професійної правничої та правової допомоги були надані Позивачу, а тому в задоволенні витрат в розмірі 1000 грн слід відмовити.

Посилання апелянта на те, що 5000 грн за складання позовної заяви є завищеним, апеляційним судом визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що ж стосується твердження апелянта про те, що роботи, які зазначені в п. 18-19 є необґрунтованим, оскільки питання щодо заяви про застосування позовної давності було обговорено в судовому засіданні і написання додаткових заперечень не потребувало, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки надання заперечень та пояснень у письмові формі є правом сторони відповідно до норм ГПК України.

Щодо заперечень пунктів 5, 6, 12, 15 детального розрахунку, в яких вказано написання заяв про доступ до електронного суду, проведення засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, то такі процесуальні дії передбачені нормами ГПК України і затрата часу 0,5 год. суд вважає не є завищеним.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Фізичної-особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21 слід задоволити частково, додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 у справі №909/1237/21 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича 1000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу слід скасувати. В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Баранюка А.С. про стягнення з ФОП Наврозашвілі Георгі Мерабовича 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги - підлягають задоволенню повністю.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної-особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Фізичної-особи підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 задоволити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 1000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Баранюка А.С. (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про стягнення з ФОП Наврозашвілі Георгі Мерабовича 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2022.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Плотніцький Б.Д.