ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2022 р. Справа№ 911/2812/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача не з`явились

відповідача не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів

на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2022 р. (повний текст складено 30.06.2022 р.)

у справі № 911/2812/21 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт

про стягнення 1091078,55 грн

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів

про стягнення 3131861,54 грн штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт про стягнення 1091078,55 грн, з яких: 993642,50 грн заборгованості за договором поставки зернових культур № 03-20-03 від 05.05.2020 р., 26234,35 грн 3% річних та 71201,70 грн інфляційних втрат.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору не виконав свій обов`язок щодо своєчасної оплати у повному обсязі за поставлений товар.

У листопаді 2021 року Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт звернулось до Господарського суду Київської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів про стягнення 1943632,89 грн пені та 1188228,65 грн штрафу.

Вимоги позивача за зустрічним позовом обгрунтовані тим, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свого обов`язку щодо своєчасної поставки у повному обсязі товару згідно з укладеним договором поставки зернових культур.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.06.2022 р. у справі № 911/2812/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів та зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалити нове рішення про залишення без задоволення зустрічної позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що позивачем за зустрічним позовом було штучно нараховано штрафні санкції, з огляду на вказане, на думку скаржника в даному випадку наявні всі підстави для зменшення штрафних санкцій, оскільки заявлені в зустрічному позові штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, який в свою чергу й навіть не мав на меті отримання не поставленого товару за договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2812/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 р. витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2812/21 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/2812/21.

До суду 18.08.2022 р. надійшли матеріали справи № 911/2812/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2812/21 залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України.

На електронну суду 13.09.2022 р. від позивача за первісним позовом надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2812/21 та призначено до розгляду на 18.11.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2022 р. виправлено допущену у тексті ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 р. у справі № 911/2812/21 описку, замінено у пункті 5 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 р. у справі № 911/2812/21 дату судового засідання з 18.11.2022 р. на 18.10.2022 р..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 р. розгляд справи відкладено до 15.11.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 р. розгляд справи відкладено до 29.11.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 20.12.2022 р.

У судове засідання 20.12.2022 р. представники сторін не з`явились, хоча повідомлялися належним чином про час і місце розгляду скарги електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України та в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Крім цього, ухвали Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження було вчасно офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, з якими учасники справи, які не з`явились в судове засідання, мали змогу ознайомитись.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представники сторін були позбавлені можливості через будь-які перешкоди бути присутніми у судовому засіданні.

Сторони не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідного клопотання від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

05.05.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів (далі постачальник) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт (далі покупець) було укладено договір поставки зернових культур № 03-20-03 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених ним договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.

Згідно з п. 1.2 договору загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього договору.

Як передбачено п. 2.1 договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

За п. 3.1 договору асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

У відповідності до п. 4.1 договору постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

Згідно з п. 4.3 договору місцем поставки та розвантаження продукції, визначеним покупцем за цим договором, є Сторонибабське МПД ДП Укрспирт за адресою: Львівська обл., Буський район, с. Сторонибаби, вул. Заводська, 1.

У відповідності до п. 4.4 договору право власності на продукцію, що поставляється за цим договором, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, що вказане в п. 4.3 цього договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товаро-транспортній накладній.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу - протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору.

Згідно з п. 7.3 договору за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період порушення, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

За порушення умов цього договору щодо якості продукції постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі десяти відсотків від вартості неякісної продукції (п. 7.4 договору).

Відповідно до п. 7.5 договору одностороння відмова постачальника від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього договору, тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих покупцю цими діями прямих збитків, та покладає на нього обов`язок одноразово сплатити штраф у розмірі 10% від вартості непоставленої продукції.

За прострочення платежу покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми (п. 7.6 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 р. включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії договору (п. 9.1 договору).

На виконання умов укладеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» здійснило поставку товару Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт на загальну суму 3250000,00 грн, що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними.

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт здійснило часткову оплату поставленого товару на суму 2256357,50 грн, що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача за первісним позовом, ним було здійснено поставку відповідачу за первісним позовом товару на загальну суму 3250000,00 грн, однак останній розрахувався за отриманий товар лише частково, а саме на суму 2256357,50 грн.

В свою чергу, на думку позивача за зустрічним позовом, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свого обов`язку з поставки товару в повному обсязі, а тому до останнього має бути застосовано штрафні санкції за прострочення поставки товару.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За ч. 1 ст. 662, ст. 663, ч. 1 ст. 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом на виконання умов договору здійснив поставку відповідачу за первісним позовом товару на загальну суму 3250000,00 грн, однак відповідач за первісним позовом розрахувався за вказаний товар лише частково, а саме на суму 2256357,50 грн, у зв`язку з чим у відповідача за первісним позовом наявна перед позивачем за первісним позовом заборгованість в розмірі 993642,50 грн, на яку Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" нараховано 71201,70 грн інфляційних втрат та 26234,35 грн 3 % річних.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач за первісним позовом у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи сплатив заборгованість в розмірі 993642,50 грн, а розрахунок позивача за первісним позовом інфляційних збитків та 3% річних є арифметично вірним, тому вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 1091078,55 грн заборгованості за договором поставки зернових культур № 03-20-03 від 05.05.2020 р., 26234,35 грн 3% річних та 71201,70 інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт за зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Захід Львів про стягнення 1943632,89 грн пені та 1188228,65 грн штрафу, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Отже, керуючись п. 7.3 договору, позивач за зустрічним позовом нарахував пеню в розмірі 1943632,89 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснені позивачем за зустрічним позовом розрахунки пені у розмірі 1943632,89 грн та штрафу у розмірі 1188228,65 грн є арифметично вірними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за зустрічним позовом у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив про наявність правових підстав про зменшення заявлених до стягнення позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій, зокрема, у зв`язку з скрутним фінансовим станом товариства та недобросовісними діями позивача за зустрічним позовом в частині незвернення останнього до відповідача за зустрічним позовом з письмовими вимогами про здійснення поставки товару за договором.

Місцевий господарський суд в свою чергу, дослідивши вказану заяву, дійшов висновку, що хоча відповідач посилається на норми, які регулюють питання зменшення неустойки, однак по суті відповідне питання не заявляє.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Щодо обрання варіанту реалізації розсуду суду у контексті застосування його у системному зв`язку з нормами законодавчих актів, а саме ст. ст. 3, 549, 628, 629 ЦК України та ст. 61 Конституції України слід керуватися визначеним ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відтак реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи.

Колегія суддів також звертає увагу, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 910/12876/19.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.

Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів зазначає, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 р. у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 р. у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 р. у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 р. у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 р. у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 р. у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 р. у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 р. у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 р. у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 р. у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 р. у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 р. у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 р. у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 р. у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 р. у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 р. у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 р. у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до п. 1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06). Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підставі вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Отже, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17 , від 22.01.2020 р. у справі № 912/684/19 та від 12.02.2020 р. у справі №и924/414/19.

Також, ст. 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В той же час, колегія суддів зазначає, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.

Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 925/577/21.

Отже, як було вище зазначено, позивач за зустрічним позовом нараховує пеню та штраф у зв`язку з фактичних обставин порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання за договором і вимог чинного законодавства.

Водночас у відзиві на позов, відповідач за зустрічним позовом просив зменшити розмір штрафу та пені, оскільки позивач за зустрічним позовом взагалі не звертався з приводу здійснення поставки товару, тому такі дії покупця насамперед свідчать про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та навмисного створення ним таких умов, що взагалі унеможливлюють виконання договору.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, після того, як позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення підтвердженої матеріалами справи заборгованості за поставлену продукцію (первісний позовом подано 23.09.2021 р.), Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подає зустрічну позовну заяву про стягнення пені та штрафу, нарахованих за загальний період з 02.11.2020 р. по 16.11.2020 р.(зустрічний позов подано 03.11.2021 р.).

Тобто, по суті зустрічний позов подано задля зняття з себе відповідальності щодо повного розрахунку за вже отриману продукцію.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом не наведено будь-яких аргументацій щодо понесення ним будь-яких збитків внаслідок не поставки відповідачем за зустрічним позовом продукції, в той час, як первісний позов подано саме для захисту порушених права, а саме для отримання грошових коштів за вже поставлений товар, за який відповідач за первісним позовом не здійснює розрахунок протягом року.

Відтак, з врахуванням викладених вище висновків Великої Палати Верховного Суду та вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності в діях позивача за зустрічним позовом добросовісності, справедливості та розумності, й відповідно адекватності захисту порушеного права, про який зазначала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 р. у справі №910/12876/19.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, та доводи сторін, колегія суддів, з метою врахування оптимального балансу інтересів сторін у спорі та того, щоб запобігти настанню негативних наслідків для сторін, дійшла висновку щодо наявності в даному випадку для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" підлягає пеня в розмірі 194363,29 грн та штраф в розмірі 118822,87 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Як вже було вище встановлено, позовні вимоги за первісним позовом місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено повністю та стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 993642,50 грн основної заборгованості, 26234,35 грн 3% річних, 71201,70 грн інфляційних втрат, що у загальному розмірі складає 1091078,55 грн, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає пеня у розмірі 194363,29 грн та штраф в розмірі 118822,87 грн, що у загальному розмірі складає 313186,16 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд первісного позову в розмірі 16366,18 грн покладаються на відповідача за первісним позовом, а судові витрати за розгляд зустрічного позову в розмірі 46978,00 грн покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Згідно з ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зустрічного зарахування вищезазначених грошових сум і відповідних сум судового збору та стягнення різниці між ними (пропорційного зменшення складових присуджених до стягнення коштів), а саме з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» підлягає до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» заборгованість в розмірі 875328,44 грн, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» підлягає до стягнення на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» судовий збір в розмірі 30611,82 грн.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом зазначити в рішенні про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду штрафних санкцій відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Втім, враховуючи те, що колегією суддів в даному випадку здійснено зустрічне зарахування грошових сум на підставі ч. 11 ст. 238 ГПК України, колегія суддів не вбачає наявної можливості в даному випадку зазначити в рішенні про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду штрафних санкцій відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2022 р. у справі № 911/2812/21 підлягає частковому скасуванню в частині задоволених зустрічних позовних вимог про стягнення пені та штрафу з прийняттям в цій частині нового рішення про зменшення розміру пені на 90%, що становить 194363,29 грн та штрафу на 90%, що становить 118822,87 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" підлягає частковому задоволенню.

За ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За загальним правилом, судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Водночас, за змістом ч. 9 ст. 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України, покладається на скаржника повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 20.12.2022 р. були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 28.12.2022 р.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2022 р. у справі № 911/2812/21 скасувати частково та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» про стягнення 993642,50 грн основної заборгованості, 26234,35 грн 3% річних та 71201,70 грн інфляційних втрат задовольнити повністю.

2. Зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 1943632,89 грн пені та 1188228,65 грн штрафу задовольнити в частині стягнення 194363,29 грн пені та 118822,87 грн штрафу.

5. Провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

6. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) 875328 (вісімсот сімдесят п`ять тисяч триста двадцять вісім),54 грн заборгованості.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) 30611 (тридцять тисяч шістсот одинадцять),82 грн судового збору».

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко