ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. Справа№ 910/5729/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.12.2022:

від позивача: Задорожний О.В.

від відповідача: Крилевець Є.С.

від третьої особи-1: не з`явились

від третьої особи-2: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 (повне рішення 06.12.2021)

у справі № 910/5729/21 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання "Завод крупних електричних машин"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+"

за участю третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Іванівського міжрайонного управління водного господарства

2) Новотроїцького управління водного господарства

про стягнення 4 073 320,46 грн. та зобов`язання вчинити дії

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+"

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання "Завод крупних електричних машин"

про розірвання контракту та стягнення 5 905 487,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 4 073 320, 46 грн, з яких: 3 194 158, 00 грн основний борг, 210 564, 75 грн інфляційні втрати, 448 201, 86 грн 15% річних та 220 395, 85 грн пені;

- зобов`язати відповідача прийняти товар шляхом підписання наступних видаткових накладних №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 та №11 від 16.03.2021.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 204, 509, 612, 625, 627, 628, 691-693,712 Цивільного кодексу України, ст.173, 175, 193, 231, 231, 264, 265 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №200102/1 від 02.01.2020, в частині своєчасної оплати товару та підписання первинних документів.

Також 31.05.2021 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин», в якій просить суд:

1) розірвати контракт №200102/1 від 02.01.2020 укладений між ТОВ НВО «Завод крупних електричних машин» та ТОВ «Е2+»;

2) стягнути з ТОВ НВО «Завод крупних електричних машин» суму грошових коштів у розмірі 5 717 426, 00 грн попередньої оплати за контрактом №200102/1 від 02.01.2020 та 3% річних у сумі 188 061, 66 грн.

Зустрічний позов, з посиланням на ст.525, 526, 538, 625, 631, 651, 652, 627, 655, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України, мотивований неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за контрактом №200102/1 від 02.01.2020, в частині повної та своєчасної поставки товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/5729/21 первісний позов задоволено частково. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» 3 194 158,00 грн., 220 395,85 грн. пені, 210 564,75 грн. інфляційних витрат, 448 201,86 грн. 15% річних та 61 099,81 грн судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем за первісним позовом виконано умови контракту та поставлено відповідачу за первісним позовом електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача підписати первинні документи (видаткові накладні), суд першої інстанції вказав, що вона не стосується захисту його прав як постачальника за договором поставки, суперечить встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним договором у частині розірвання контракту, з підстав порушення його істотних умов щодо поставки електродвигунів відповідно до погоджених умов, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги за зустрічним позовом щодо стягнення 5 717 426, 00 грн попередньої оплати та 188 061, 66 грн 3% річних, які є похідними також залишені судом першої інстанції без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Е2+" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 року № 910/5729/21 в частині часткового задоволення первісного позову та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, судом першої інстанції не було враховано, що між сторонами на підставі листів та актів були укладені договори зберігання від 03.04.2020 та від 06.04.2020. Також апелянт наголосив на помилковості нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені на суму попередньої оплати, яка мала бути здійснена відповідачем за договором.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскільки позивач не здійснив поставку обумовленого специфікаціями товару, це позбавило відповідача можливості у встановлені строки отримати необхідний товар у власність, що є підставою для розірвання контракту та стягнення суми передоплати та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021, справу № 910/5729/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді - Сулім В.В., Майданевич А.Г.

07.02.2021 суддя Сулім В.В. заявив про самовідвід від розгляду справи № 910/5729/21. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у неупередженості судді, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що його близька особа приймала участь у розгляді даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 заяву судді Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи №910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 задоволено, матеріали справи № 910/5729/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» сформовано колегію суддів у складі: Ткаченко Б.О. головуючий суддя, судді Майданевич А.Г., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5729/21 та її розгляд призначено на 29.03.2022.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання у справі № 910/5729/21 призначене на 29.03.2022 0 12:00 год. не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 розгляд справи № 910/5729/21 призначено на 07.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» відкладено на 12.07.2022.

21.06.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання Завод крупних електричних машин надійшов відзив, в прохальній частині якого викладено клопотання про проведення судового засідання поза межами суду в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання Завод крупних електричних машин про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Попікова О.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Попікова О.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» відкладено на 16.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» відкладено на 29.09.2022.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Попікова О.В. у відпустці, справу № 910/5729/21 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному з 27.09.2022, справу № 910/5729/21 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» відкладено на 03.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2022 справу № 910/5729/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» відкладено на 01.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 у справі №910/5729/21 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання завод крупних електричних машин про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 В задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+" про проведення судової експертизи, про звернення з судовим дорученням щодо збирання доказів та витребування доказів відмовлено.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

21.06.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Явка представників сторін

В судове засідання 01.12.2022 з`явився представник позивача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання 01.12.2022 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав.

Представники третіх осіб у судове засідання 01.12.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на електронну пошту сторін. Крім того, 07.07.2022 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 01.12.2022.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Е2+» (покупець) було укладено контракт №200102/1 (надалі-контракт), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити продукцію промислово-технічного призначення га умовах даного договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити її.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. контракту ціна товару за позиціями, ПДВ, а також загальна сума партії продукції вказується в специфікація та/або накладних на кожну партію продукції. Загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій та/або накладних, виписаних за даним договором. Оплата продукції здійснюється в наступному порядку: згідно умовам, обумовленим сторонами в специфікації на кожну окрему партію продукції.

Згідно із п.3.1. контракту постачальник передає наступний перелік супровідних документів на продукції: рахунок-фактуру, накладну; паспорт (сертифікат якості) - за необхідності.

За порушення умов оплати, поставки оплаченого товару, винна сторона виплачує штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочки. Покупець, який прострочив оплату товару, зобов`язаний заплатити постачальнику суму боргу з індексом інфляції, а також щомісячні проценти за користування його грошовими коштами в сумі 10% від суми боргу, а також 15% річних від простроченої суми за весь період прострочення (п.п.4.1., 4.2. контракту).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного його виконання, але не більше 31.12.2021 (п.7.1. контракту).

Так, 02.01.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №1 від 02.01.2020 (додаток №1 до контракту) відповідно до якої сторони домовились про поставку товару за кількістю і номенклатурою, цінами, строком поставки:

найменування товару: електродвигуни асинхронні з короткозамкнутим ротором ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001); кількістю 11 штук; ціна за одну одиницю без ПДВ: 650 120, 00 грн; загальна вартість без ПДВ: 7 151 320, 00 грн; всього з ПДВ 8 581 584, 00 грн.

2. Загальна вартість контракту складає 8 581 584, 00 грн, в тому числі ПДВ: 1 430 264, 00 грн;

3. Базис поставки: СРТ склад (об`єкт) покупця. Адреса доставки вказується покупцем офіційним листом до 20.03.2020, яке являється невід`ємною частиною даного контракту;

4. Строк поставки товару 90 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати;

5. Умови оплати:

попередня оплата 2 574 480, 00 грн до 17.01.2020;

попередня оплата 3 212 946, 00 грн до 21.02.2020;

остаточний платіж 2 794 158, 00 грн проводиться по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження на протязі трьох банківських днів.

6.Товар, який поставляється за даною специфікацією повинен бути новим, рік випуску 2020.

7. Товар (електродвигуни) відповідають технічним вимогам №ЄД09/1-1516.

Також 03.04.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №2 від 03.04.2020 (додаток №2 до контракту) відповідно до якої сторони домовились про поставку товару за кількістю і номенклатурою, цінами, строком поставки:

найменування товару: полумуфта для електродвигуна ДАЗО-600ХК-4; кількістю 11 штук; ціна за одну одиницю без ПДВ: 25 000, 00 грн; загальна вартість без ПДВ: 275 000, 00 грн; всього з ПДВ 330 000, 00 грн.

2. Загальна вартість контракту складає 8 911 584, 00 грн, в тому числі ПДВ: 1 485 264, 00 грн;

3. Базис поставки: FCA Нова Каховка, склад постачальника;

4. Строк поставки товару: 18 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати;

5. Умови оплати: попередня оплата 330 000, 00 грн до 15.04.2020;

6. Товар, який поставляється за даною специфікацією повинен бути новим, рік випуску 2020.

02.04.2020 листом за вих. №200402/04 постачальник повідомив покупця про виготовлення і готовність до поставки електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук, просив прийняти їх на відповідальне зберігання. Зазначив, що поставка першої партії електродвигунів у кількості 5 штук на насосні станції буде здійснена 04.04.2020 та другої партії в кількості 6 штук 07.04.2020. Вказаний лист підписано обома сторонами та скріплено печатками.

03.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання згідно зазначеного листа №200402/04, відповідно до якого позивач передав, а відповідач з прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 5 штук.

Окрім цього, 06.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання згідно зазначеного листа №200402/04, відповідно до якого позивач позовом передав, а відповідач прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 6 штук.

23.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі №1 відповідно до якого постачальник передав, а покупець прийняв супровідну документації на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1, а саме 11 паспортів на електродвигуни за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144 та керівництво по експлуатації ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук.

24.06.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі №2 відповідно до якого постачальник передав, а покупець прийняв супровідну документації з коригуванням дати виготовлення, оригінали на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1, а саме 11 паспортів і протоколів випробувань на електродвигуни за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144. Також у пункті 12 зазначеного акту сторонами погоджено, що паспорта отримані 23.04.2020 за актом приймання передачі №1 вважати недійсними. Вказаний акт підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та скріплений печатками товариств.

24.06.2020 сторонами було підписано акт приймання-передачі №3 та 10.07.2020 акт приймання-передачі документів за описом №3, відповідно до яких постачальник передав, а покупець прийняв відповідні документи.

Також на виконання умов контракту покупцем було здійснено наступні оплати: 17.01.2020 за платіжним дорученням №137 у розмірі 2 000 000, 00 грн, 23.01.2020 за платіжним дорученням №141 у розмірі 574 480, 00 грн, 21.02.2020 за платіжним дорученням №169 у розмірі 2 000 000, 00 грн, 28.02.2020 за платіжним дорученням №174 у розмірі 606 473, 00 грн, 20.03.2020 за платіжним дорученням №200 у розмірі 106 473, 00 грн, 03.04.2020 за платіжним дорученням №213 у розмірі 100 000, 00 грн, 21.04.2020 за платіжним дорученням №246 у розмірі 165 000, 00 грн, 27.04.2020 за платіжним дорученням №264 у розмірі 165 000, 00 грн, з призначенням платежів оплата за електродвигун асинхронний зг. контракта №200102/1 від 02.01.2020, всього на загальну суму 5 717 426, 00 грн.

Як зазначає позивач за первісним позовом після отримання електродвигунів відповідач відмовився підписувати видаткові накладні, а також повністю не оплатив їх вартість, в зв`язку з чим 16.03.2021 за вих. №1603/1 було направлено на адресу відповідача за первісним позовом лист про оформлення фактичного прийнятого товару та його оплату разом з видатковими накладними №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 від 16.03.2021 і №11 від 16.03.2021 в двох примірниках, разом з рахунками на оплату.

Предметом первісного позову є вимоги постачальника до покупця про стягнення 3 194 158, 00 грн основного боргу за контрактом, 210 564, 75 грн інфляційних втрат, 448 201, 86 грн 15% річних та 220 395, 85 грн пені, а також зобов`язання відповідача за первісним позовом прийняти товар шляхом підписання наступних видаткових накладних №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 та №11 від 16.03.2021.

Предметом зустрічного позову є вимоги покупця до постачальника про розірвання контракту №200102/1 від 02.01.2020 та стягнення з відповідача за зустрічним позовом 5 717 426, 00 грн попередньої оплати і 3% річних у сумі 188 061, 66 грн.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у зустрічних позовних вимогах, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем виконано умови контракту та поставлено відповідачу електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як установлено колегією суддів вище, 02.01.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець було підписано специфікацію №1 від 02.01.2020 відповідно до якої сторони домовились про поставку товару - електродвигунів асинхронні з короткозамкнутим ротором ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 11 штук, строк поставки товару 90 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати. Умови оплати: попередня оплата 2 574 480, 00 грн до 17.01.2020, попередня оплата 3 212 946, 00 грн до 21.02.2020, остаточний платіж 2 794 158, 00 грн проводиться по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження на протязі трьох банківських днів (тобто до 07.04.2020).

Також 03.04.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було підписано специфікацію №2 від 03.04.2020, відповідно до якої сторони домовились про поставку товару: полумуфти для електродвигуна ДАЗО-600ХК-4 у кількістю 11 штук, загальною вартістю 330 000, 00 грн, строк поставки товару 18 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати, умови оплати попередня оплата 330 000, 00 грн до 15.04.2020.

Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги (товару) і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (позивачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2020 листом за вих. №200402/04 постачальник повідомив покупця про виготовлення і готовність до поставки електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук.

Вказаним листом, окрім іншого, позивач звернувся з пропозицією до відповідача, в якому просив прийняти на відповідальне зберігання дані електродвигуни.

У подальшому сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання від 03.04.2020 відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 5 штук та акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання від 06.04.2020, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 6 штук.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані сторонами акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 ні за ознаками, ні за своєю суттю не є договорами зберігання, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 144 Господарського кодексу України визначено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

За частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною четвертою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами (частина перша статті 218 ЦК України.

Отже, за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 ГК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У справі, що розглядається, належить вирішити питання можливості підтвердження укладення договору зберігання майна у спрощений спосіб та умов за яких вважається дотриманою письмова форма такого договору.

Правове регулювання відносин з передачі майна на зберігання визначено главою 66 "Зберігання" підрозділу 1 "Договірні зобов`язання" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За частиною першою статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Отже, за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу.

Особливість реальних договорів визначена частиною другою статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Тож метою визначення наявності між сторонами правовідносин за договором зберігання, суду належить виходити з дійсного змісту документа, на підставі якого доказується факт укладення такого договору та наявності виникнення за ним правовідносин між сторонами.

За частинами другою, третьою статті 937 ЦК України прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Абзацом третім частини першої статті 937 ЦК України визначено, що письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Тлумачення абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України свідчить, що нею закріплено орієнтовний перелік конкретних письмових документів, що підтверджують факт укладення договору зберігання, який не є вичерпним, а чинним законодавством не встановлено обмежень щодо укладення договору зберігання у спрощений спосіб. Визначальним в оцінці дотримання письмової форми договору зберігання є наявність документа, який підтверджує передачу поклажодавцем та прийняття зберігачем речі на зберігання.

Одержання поклажодавцем згідно абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України від зберігача розписки, квитанції чи іншого підписаного ним документа слугує належним доказом укладення договору, а врешті достатньою гарантією для захисту прав сторін договору від можливих порушень.

Ураховуючи наведене, письмова форма договору зберігання вважається дотриманою у разі його вчинення відповідно до вимог статті 207 ЦК України та підтвердження прийняття речі на зберігання зберігачем розписками, квитанціями або іншим документами (перелік яких не є вичерпним), підписаними зберігачем.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21.

Таким чином, підписанням актів приймання-передачі товару на відповідальне зберігання від 03.04.2020 та 06.04.2020 між сторонами фактично було укладеного договір зберігання, предметом якого є зберігання електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1.

Факт укладення між сторонами договору зберігання на підставі актів від 03.04.2020 та 06.04.2020 визнано позивачем у листі від 02.04.2020 № 2000402/04, яким ним електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 передавались відповідачу саме на відповідальне зберігання, та у поданій первісній позовній заяві.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.02.2019 у справі № 911/212/18, в якій зазначено, що враховуючи положення статей 13, 627 ЦК України, сторони не позбавлені права укласти одночасно договір зберігання та договір поставки, а як вбачається зі змісту укладених між сторонами договорів, їх зміст зазначеним статтям ЦК України не суперечить.

Колегія суддів враховує, що позивач не заперечував передання товару відповідачу саме на зберігання та у позові зазначив, що передачею товару на відповідальне зберігання з метою того, що б право власності не перейшло до відповідача, що буде стимулом для оплати товару.

Тобто, сторони мали намір фактичного виконання взятих на себе зобов`язань за обома договорами та частково виконували їх.

А тому, з огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що складені між сторонами акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 фіксують надання позивачем відповідачу послуг із зберігання електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1, а тому не можуть бути доказами передачі позивачем відповідачу товару відповідно до умов договору та переходу права власності на них.

Крім того, як вбачається із специфікацій, сторонами погоджено, що строк поставки товару за специфікацією № 1- 90 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати; попередня оплата 2 574 480, 00 грн до 17.01.2020; попередня оплата 3 212 946, 00 грн до 21.02.2020; остаточний платіж 2 794 158, 00 грн проводиться по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження на протязі трьох банківських днів; за специфікацією № 2 - 18 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати: попередня оплата 330 000, 00 грн до 15.04.2020.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту наявного в матеріалах справи листа від 02.04.2020 за №200402/04 вбачається про виготовлення 11 двигунів ДАЗО-600ХК-4У1 з проханням саме про прийняття таких двигунів на відповідальне зберігання, а не про готовність відвантаження відповідно до специфікації №1 від 02.01.2020, у зв`язку із чим колегія суддів констатує про не настання обставин, які зумовили б у відповідача обов`язку зі сплати кінцевого платежу в розмірі 2 794 946,00 грн.

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина 3 статті 538 ЦК України).

Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов`язання.

Стаття 693 ЦК України регулює питання "попередньої оплати" товару, з якої вбачається, що "попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Оскільки, сторони у специфікаціях узгодили, що оплата товару здійснюється у формі попередньої оплати, тому заявлена до стягнення у первісному позові сума заборгованості є саме попередньою оплатою за товар і ця оплата мала бути здійснена до прийняття товару Покупцем.

Отже, за зазначеними вимогами закону (стаття 538 ЦК України), у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №903/333/17, від 08.08.2018 у справі №904/10083/15, від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 03.09.2019 у справі №910/2849/18).

А тому, оскільки матеріали справи не містять доказів поставки товару та перехід (набуття) відповідачем права власності на товар на умовах, передбачених договором, а акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 фіксують надання позивачем відповідачу послуг із зберігання електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції не врахував зазначених вище вимог статей 538, 692, 693, 937 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за договором поставки і, як наслідок, стягнення пені, інфляційних втрат та 15% річних.

Крім того, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні первісної позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Оскільки апелянтом рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не здійснює апеляційній перегляд судового рішення в частині відмови у задоволенні первісної позовної вимоги про зобов`язання прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Стосовно зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі- продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, враховуючи приписи ст.ст. 662, 664 Цивільного кодексу України та умови договору, оскільки як встановлено вище, матеріали справи не містять доказів поставки товару та перехід (набуття) відповідачем права власності на товар на умовах, передбачених договором, а акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 фіксують надання позивачем відповідачу послуг із зберігання електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1, колегія суддів дійшла до висновку про не виконання позивачем свого обов`язку за Договором щодо передачі відповідачу товару за договором.

Статтею 615 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Також відповідальність за відмову продавця передати товар встановлено приписами статті 665 Цивільного кодексу України, за змістом якої у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі - продажу.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.5 ст.188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та приписи статей 540, 651, 663, 664, 665 Цивільного кодексу України, а також встановлений судом факт невиконання позивачем як продавцем обов`язку щодо передання відповідачу товару, колегія суддів дійшла до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог розірвання укладеного між сторонами контракту № 200102/1 від 02.01.2020.

Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення передоплати у розмірі 5 717 426,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Приписи частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містять в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

У даному випадку, позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт відсутності поставки позивачем відповідачу товару відповідно до умов договору, а в матеріалах справи відсутні докази повернення позивачем попередньої оплати, а тому є обґрунтованими зустрічні позовні вимоги про стягнення з позивача 5 717 426, 00 грн. передоплати.

Також відповідач у зустрічному позові просив стягнути з позивача 188 061, 66 грн 3% річних.

Частиною 3 статті 693 ЦК України зазначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши здійснений відповідачем 3 % річних, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 188 061,66 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову залишається за позивачем, а судовий збір за зустрічний позов та подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Е2+" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/5729/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/5729/21 скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Судовий збір за подачу первісного позову залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання "Завод крупних електричних машин".

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Розірвати контракт №200102/1 від 02.01.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання "Завод крупних електричних машин" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Е2+.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (74900, Херсонська область, місто Нова Каховка, вулиця Фабрична, будинок 6-В, ідентифікаційний код 41304819) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (03191, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 56, квартира 52, ідентифікаційний код 41656270) 5 717 426,00 грн. - попередньої оплати за контрактом №200102/1 від 02.01.2020, 188 061,00 грн. - 3 % річних, 90 852,31 грн. - судового збору за подачу зустрічної позовної заяви.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (74900, Херсонська область, місто Нова Каховка, вулиця Фабрична, будинок 6-В, ідентифікаційний код 41304819) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (03191, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 56, квартира 52, ідентифікаційний код 41656270) 227 928, 18 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/5729/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 26.12.2022.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

С.О. Алданова