ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" грудня 2022 р. Справа № 911/1959/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селком ЛТД", 65009, Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 12-Г, офіс 49

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1", 08162, Київська область, селище міського типу Чабани, Одеське шосе, будинок 8

про стягнення 55 191,01 грн за договором поставки № 543650 від 07.10.2019

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селком ЛТД" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1" про стягнення заборгованості за договором поставки № 543650 від 07.10.2019 у розмірі 55 191,01 грн, з яких: 38 393,72 грн основного боргу, 7 352,52 грн інфляційних втрат та 9 444,76 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором поставки № 543650 від 07.10.2019 в частині здійснення відповідачем повної та своєчасно оплати вартості товару у визначені спірним Договором поставки строки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; повідомлено відповідача про строки для подання відзиву на позов; встановлено строки для відповіді на відзив та заперечень.

14 жовтня 2022 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог на суму 7 252,00 грн у зв`язку із частковим погашенням відповідачем суми основної заборгованості. На підтвердження чого до заяви було долучено копії платіжних доручень № 42474 від 03.10.2022 на суму 2252,00 грн та № 44487 від 12.10.2022 на суму 5000,00 грн із посиланням на договір поставки № 543650 від 07.10.2019 у призначеннях платежів.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, розглянувши заяву позивача б/н від 14.10.2022 про зменшення позовних вимог, яка надійшла до суду через систему "Електронний суд" 14.10.2022, тобто в межах встановленого процесуальним законом строку, суд дійшов висновку, що вказана заява подана позивачем у відповідності до приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України, відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін, а тому приймається судом до розгляду.

З урахуванням наведеного у даній справі судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 47 939, 00 грн, у тому числі: 31 141,72 грн основного боргу, 7 352,52 грн інфляційних втрат та 9 444,76 грн пені.

У зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік Господарського суду Київської області на здійснення поштових відправлень копія ухвали суду від 12.10.2022 була направлена відповідачу на електронну адресу (), про що складена відповідна довідка канцелярією суду.

Також судом враховано, що за приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно із частинами першою-другою статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

07 жовтня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "НОВА ЛІНІЯ", найменування якого змінено згідно Додаткової угоди від 02.04.2021 про зміну умов договору поставки № 543650 від 07.10.2019 у зв`язку із припиненням ПрАТ "НОВА ЛІНІЯ" шляхом його перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1", (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Селком ЛТД" (далі - Постачальник) укладено договір поставки № 543650 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов`язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного Договору.

Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у Специфікаціях та/або інших документах згідно умов Договору, підписаних постачальником та покупцем (пункт 1.2 Договору).

Згідно із пунктом 2.2 Договору разом із товаром постачальник повинен передати покупцю бухгалтерські документи (видаткова та товарно-транспортна накладна).

Відповідно до пункту 9.2 Договору оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень, але не пізніше шістдесяти календарних днів з дати припинення строку дії Договору та/або його розірвання.

Договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2020. Сторони домовилися, що договір автоматично (без укладання додаткової угоди) продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік за умови, якщо жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про бажання припинити дію даного Договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення відповідного календарного року (пункт 12.1 Договору).

Так, із обставин справи убачається, що на виконання умов спірного договору поставки за період з 14.01.2021 по 09.02.2022 ТОВ "Селком ЛТД" здійснило поставку ТОВ "НОВА ЛІНІЯ 1" на суму 61 882,58 грн, що підтверджується долученими до позову належним чином засвідчених копій видаткових та товарно-транспортних накладних: № 138 від 14.01.2021 на суму 379,05 грн та ТТН № 6046 від 14.01.2021; № 866 від 09.02.2021 на суму 105,66 грн та ТТН № 4140 від 09.02.2021; № 1218 від 25.02.2021 на суму 372,15 грн та ТТН № 5184 від 25.02.2021; № 1219 від 25.02.2021 на суму 117,72 грн та ТТН № 3923 від 25.02.2021; № 9017 від 01.12.2021 на суму 9801,54 грн, № 9018 від 01.12.2021 на суму 30974,64 грн, № 9507 від 14.12.2021 на суму 540,02 грн, № 9508 від 14.12.2021 на суму 1515,60 грн та ТТН №649176 від 14.12.2021, № 9654 від 21.12.2021 на суму 1418,56 грн, № 9655 від 21.12.2021 на суму 2215,44 грн та ТТН № 649201 від 21.12.2021; № 128 від 12.01.2022 на суму 3474,02 грн, № 129 від 12.01.2022 на суму 1575,72 грн та ТТН №2269 від 12.01.2022, № 449 від 27.01.2022 на суму 4251,82 грн, № 450 від 27.01.2022 на суму 1788,96 грн. та ТТН № 649316 від 27.01.2022; № 549 від 09.02.2022 на суму 1892,37 грн, № 550 від 09.02.2022 на суму 97,32 грн, № 618 від 09.02.2022 на суму 505,20 грн та ТТН № 8710 від 09.02.2022.

За період з 01.01.2021 по 21.02.2022 ТОВ "НОВА ЛІНІЯ 1" сплатило 24 821,59 грн, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 27.01.2021 по 21.02.2022 (копії долучені до матеріалів справи).

Також, 07.10.2019 між Приватним акціонерним товариством "НОВА ЛІНІЯ" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Селком ЛТД" (Замовник) було укладено договір про надання маркетингових послуг № 543750, відповідно до якого виконавець надає замовнику маркетингові послуги стосовно способів та методів реалізації непродовольчих товарів та послуг по стимулюванню збуту товарів, а замовник повинен оплатити такі послуги виконавця (пункт 1.1 Договору про надання маркетингових послуг).

Відповідно до пункту 4.1 Договору про надання маркетингових послуг сторони домовилися, що оплата послуг за даним Договором проводиться сторонами, як правило, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з сумами, які належать до сплати виконавцем замовнику за товар, поставлений за Договором поставки № 543650 від 07.10.2019. Зарахування зустрічних однорідних вимог, який оформлюється виконавцем 15-го числа місяця, наступного за звітним. Замовник зобов`язаний підписати такий акт протягом 5 робочих днів від дати його оформлення, але не пізніше останнього календарного дня місяця, яким він датований. У випадку, якщо вартість послуг за даним Договором не оплачена/не може бути оплачена замовником повністю шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, замовник зобов`язаний оплатити несплачену вартість послуг шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок виконавця, вказаний у рахунку, який виставляється виконавцем за звітний період, не пізніше 10 календарних днів з дати виставлення такого рахунку.

Пунктом 5.1 Договору про надання маркетингових послуг передбачено, що сторони погодили, що рахунки, акти здачі-прийняття послуг складаються та надсилаються виконавцем, як правило, в електронному вигляді із використанням ПЗ "M.E.DOC", та підписуються сторонами із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (відповідно до діючого законодавства України).

Замовником було виконано свої зобов`язання згідно Договору про надання маркетингових послуг № 543750 від 07.10.2019, що підтверджується актом здачі приймання послуг БУ-00155929 за жовтень 2020 року на суму 91,80 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 634 від 17.11.2020 на суму 91,18 грн); актом здачі-прийняття послуг БУ-00185039 за листопад 2020 року на суму 266,49 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 692 від 15.12.2020 на суму 266,49 грн); актом здачі-прийняття послуг БУ- 00201977 за грудень 2020 на суму 97, 20 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 27 від 12.01.2021 на суму 97,20 грн та № 140 від 15.02.2021 на суму 36,16 грн); актом здачі приймання робіт (надання послуг) за лютий 2021 року № БУ-00058753 від 28.02.2021 на суму 31,80 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 210 від 11.03.2021 на суму 31,80 грн); актом здачі- приймання робіт (надання послуг) за березень 2021 року №БУ-00099181 від 31.03.2021 на суму 50,57 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 311 від 14.04.2021 на суму 50,57 грн); актом здачі-приймання робіт (надання послуг) за травень 2021 року № БУ-00156564 від 31.05.2021 на суму 276,30 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 481 від 15.06.2021 на суму 276,30 грн); актом здачі приймання робіт (надання послуг) за грудень 2021 року № БУ-00323257 від 31.12.2021 на суму 2090,96 грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 69 від 01.02.2022 на суму 2090,96 грн); актом здачі приймання робіт (надання послуг) за січень 2022 року № БУ-00026522 від 31.01.2022 на суму 499,07 грн грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 136 від 15.02.2022 на суму 499,07 грн); актом здачі приймання робіт (надання послуг) за лютий 2022 року № БУ-00028708 від 01.02.2022 на суму 84,12 грн грн (сплачено згідно із платіжним дорученням № 68 від 01.02.2022 на суму 84,12 грн); актом здачі приймання робіт (надання послуг) за лютий 2022 року № БУ-00055031 від 28.02.2022 на суму 99,93 грн та підписаним між сторонами актом взаємозаліку № БУ-00004522 від 01.06.2022 на суму 99,93 грн.

Тобто, 01.06.2022 між сторонами за Договором поставки № 543650 від 07.10.2019 припинено зобов`язання на суму 99,93 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором про надання маркетингових послуг № 543750 від 07.10.2019.

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 05/07 від 05.07.2022, відповідно до якої просив відповідача погасити заборгованість за Договором поставки № 543650 від 07.10.2019 у розмірі 50 057,53 грн.

У відповідь на претензію позивача відповідач листом від 28.07.2022 № 85 пропонував провести звірку взаєморозрахунків по вказаному договору, оскільки заявлена позивачем сума поставленого та неоплаченого товару станом на 05.07.2022 відрізнялась у більшу сторону від обліку покупця (відповідача), а також послався на загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

В якості доказів до позову долучено копію акта звірки взаємних розрахунків, підписаного та скріпленого печатками сторін станом на перше півріччя 2022 року, відповідно до якого заборгованість ТОВ "НОВА ЛІНІЯ 1" перед ТОВ "Селком ЛТД" становить 47 883,62 грн.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

У вересні 2022 року ТОВ "НОВА ЛІНІЯ 1" частково погасило борг на загальну суму 7 612,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 38091 від 12.09.2022, № 39741 від 19.09.2022, № 41120 від 26.09.2022, та у жовтні 2022 року на загальну суму 7 252,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями долученими позивачем до заяви про зменшення позовних вимог: № 42474 від 03.10.2022, № 44487 від 12.10.2022.

Також відповідачем було повернуто товар згідно накладних на повернення на загальну суму 1877,89 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що відповідач товар отримав, про що свідчать підписані з боку відповідача зазначені вище видаткові накладні, натомість повну та своєчасну оплату вартості товару у встановлені договором строки відповідач не здійснив, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 31 141,72 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із положеннями статті 509 ЦК України, статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Сторонами у договорі змінено загальне правило та пунктом 9.2 Договору погоджено, що оплата здійснюється покупцем після реалізації товару один раз на тиждень.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару в повному обсязі, наявність заборгованості в розмірі 31 141,72 грн не спростовано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 31 141,72 грн суми основного боргу.

У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за Договором поставки позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 7 352,52 грн та пеню в розмірі 9 444,76 грн.

Щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 9 444,76 грн суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із частиною шостою цієї ж статті, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідальність сторін за Договором поставки № 543650 від 07.10.2019 передбачена розділом 10 Договору, проте вказаний розділ не містить письмової форми забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором у вигляді пені, нарахування якої проведено позивачем.

Пункт 10.2 Договору, на який послався позивач та який передбачає, що склад та розмір відшкодування збитків визначається сторонами за правилами, встановленими чинним законодавством України, не містить домовленості сторін про визначення порядку та розміру нарахування штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, а тому не є правочином щодо забезпечення виконання зобов`язання, як передбачається статтею 547 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення 9 444,76 грн пені слід відмовити.

Щодо заявленої до стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 7 352,52 грн, суд виходить з наступного.

Як визначено частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заявлених вимог, суд не може погодитись з правильністю здійснення таких нарахувань, враховуючи наступне.

Враховуючи, що оплата повинна була здійснюватись покупцем після реалізації товару один раз на тиждень, а також відсутність в матеріалах справи доказів коли поставлений згідно спірних накладних товар був реалізований, необґрунтованими є заявлені у позові періоди.

Разом з тим, враховуючи, що в матеріалах справи міститься копія претензії, яку позивач 11.07.2022 направляв на адресу відповідача, суд вважає за можливе здійснити розрахунок інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості 38 393,72 грн, яка існувала у період прострочення з 22.07.2022 (15.07.2022 згідно витягу Укрпошти отримано відповідачем претензію про сплату заборгованість + 7 днів на задоволення претензії) по 29.09.2022 (строк визначений позивачем) та за розрахунком суду яка становить 1 159,84 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,10 : 100) x (101,90 : 100) = 1.03020900

Інфляційне збільшення:

38 393,72 x 1.03020900 - 38 393,72 = 1 159,84 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 31 141,72 грн основного боргу та 1 159,84 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1" (08162, Київська область, селище міського типу Чабани, Одеське шосе, будинок 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селком ЛТД" (65009, Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 12-Г, офіс 49, ) заборгованість у розмірі 32 301 (тридцять дві тисячі триста одну) грн 56 коп. (з яких 31 141,72 грн основний борг, 1 159,84 грн інфляційні втрати) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 26.12.2022