cправа № 908/2114/21
Судді Верховного Суду Вронської Г.О.
у справі №908/2114/21
за позовом Приватного підприємства "Енхол"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"
про стягнення 33 548 691,24 грн,
1. Приватне підприємство "Енхол" (далі - Підприємство, Позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатоам" (далі - Енергоатом, Відповідач) про стягнення 33 548 691,24 грн заборгованості, що складається:
2. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.10.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 31 186 382,57 грн основного боргу, 1 843 360,27 грн інфляційних втрат, 488 865, 85 грн 3% річних та 502 779,13 грн витрат зі сплати судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. Суди виходили з того, що Відповідач порушив строки проведення оплати за виконані Позивачем роботи. Факт приймання виконання робіт Відповідач не заперечив, доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав. З огляду на прострочення з виконання грошового зобов`язання, наявні підстави для застосування норм статті 625 ЦК України. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про правомірність нарахування Позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних на всю суму заборгованості за надані послуги/підрядні роботи з урахуванням ПДВ. Судом першої інстанції здійснено власний перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що даний розрахунок Позивачем виконаний неправильно, оскільки в період розрахунку Позивачем включено граничний строк виконання зобов`язань (тобто кінцевий термін, коли Відповідач мав виконати зобов`язання з оплати наданих послуг і виконаних робіт).
4. 18 листопада 2022 року Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
5. Касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Підстави касаційного оскарження:
- є необхідність у ретельному дослідженні та наданні відповідного висновку Верховного Суду, в частині того, яким чином господарська діяльність Відповідача, з наявними обмеженнями на ринку продажу електроенергії співвідноситься з пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ч. 1 ст. 6 ГК України, ст. 42 ГК України. Тобто відсутній висновок Верховного Суду, який би давав розуміння того, яким чином можливо встановити вину сторони зобов`язання, у випадку коли загальні принципи здійснення підприємницької діяльності обмежуються державою;
- судом першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосований закон, який підлягав застосуванню (статті 627, 628, 629 ЦК України), не з`ясовані обставини, що мають значення для цієї справи;
- судом першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, неправильно тлумачено норми статті 625 ЦК України та порушено норми процесуального права статті 236 ГПК України;
- господарський суд першої інстанції відмовивши Позивачу в задоволенні клопотання про залучення доказів у справі, порушив норми процесуального права, а саме: пункт 2 частини 1 статті 42, частини 8 статті 80, частини 5 статті 236 ГПК України.
6. Верховний Суд ухвалою від 12.12.2022 відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 908/2114/21 за касаційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.10.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022.
7. Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що існує сформована практика суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах стосовно порушеного Позивачем питання, а саме у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/2166/21.
8. Зокрема, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що наявність встановленого спеціальним законодавством порядку здійснення господарської діяльності у сфері електроенергетики або брак коштів внаслідок затримки розрахунків із відповідачем з боку його контрагентів, зокрема Державного підприємства "Гарантований покупець", не звільняють відповідача від зобов`язань за укладеними договорами (в тому числі з оплати 3% річних та інфляційних втрат), адже на момент укладення цих договорів вже існувало відповідне законодавче регулювання і ці обставини були відомі позивачеві. Енергоатом, розуміючи специфіку законодавчого регулювання на ринку електричної енергії та наявні в нього проблеми з розрахунками з Державним підприємством "Гарантований покупець", не був позбавлений можливості погодити у договорі поставки більш тривалі строки розрахунків за товар чи застосувати інші юридичні запобіжники майбутнім втратам.
9. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №908/2114/21 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятій постанові, і підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України.
10. Я не погоджуюся з висновком Верховного Суду в ухвалі від 12.12.2022 у справі №908/2114/21. Вважаю, що в даному випадку необхідно було відкрити касаційне провадження у справі №908/2114/21 за касаційною скаргою Позивача з таких мотивів.
11. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.
12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
13. Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
14. На мою думку, висновок щодо подібних правовідносин, викладений у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/2166/21, а саме:
«Наявність встановленого спеціальним законодавством порядку здійснення господарської діяльності у сфері електроенергетики або брак коштів внаслідок затримки розрахунків із відповідачем з боку його контрагентів, зокрема Державного підприємства "Гарантований покупець", не звільняють відповідача від зобов`язань за укладеними договорами (в тому числі з оплати 3% річних та інфляційних втрат), адже на момент укладення цих договорів вже існувало відповідне законодавче регулювання і ці обставини були відомі позивачеві. Енергоатом, розуміючи специфіку законодавчого регулювання на ринку електричної енергії та наявні в нього проблеми з розрахунками з Державним підприємством "Гарантований покупець", не був позбавлений можливості погодити у договорі поставки більш тривалі строки розрахунків за товар чи застосувати інші юридичні запобіжники майбутнім втратам.»
не відповідає на всі питання що порушені Позивачем в касаційній скарзі в цій справі.
15. Вищевказаний висновок жодним чином не спростовує посилання Позивача в касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (пунктів 4, 6 ч. 1 ст. 3, 627, 628, 629 ЦК України, ч. 1 ст. 6, ст. 42 ГК України) та порушення норм процесуального права (пункт 2 частини 1 статті 42, частини 8 статті 80, частини 5 статті 236 ГПК України).
16. Враховуючи зазначене вважаю, що Верховний Суд мав відкрити касаційне провадження у цій справі, в ході розгляду касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи перевірити застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на порушення яких посилався Позивач в касаційній скарзі.
Суддя Г. Вронська