ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2022 р. Справа№ 911/2898/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 22.12.2022:

від позивача: Гавкалюк В.В.

від відповідача: Коваленко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022

у справі № 911/2898/21 ( суддя - Колесник Р.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 380325490,68 гривень

та за зустрічним позовом

Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп"

про стягнення 59343826,40 гривень

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

01.10.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвуглезбагачення Груп» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості за договором поставки вугілля від 30.12.2020 № 111/25 у розмірі 380325490,68 гривень, з яких: 303476840,25 гривень заборгованість за поставлене вугілля, 4653863,68 гривень 3% річних, 11634659,19 гривень штрафні санкції, 6405487,35 гривень інфляційне збільшення боргу, 50730276,60 гривень заборгованість за відшкодування вартості доставки вугілля, 727148,08 гривень 3% річних, 1817870,20 гривень штрафні санкції, 879345,33 гривень інфляційне збільшення боргу.

В обґрунтування позову ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» посилається на те, що в порушення умов договору ПАТ «Центренерго» за отриманий товар в повному обсязі не розрахувалося та не відшкодувало вартість доставки вугілля, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у загальному розмірі 354207116,85 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

15.11.2021 від ПАТ «Центренерго» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» 59 343 826,40 гривень пені за прострочення строків поставки.

В обґрунтування позову позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач за зустрічним позовом здійснив поставку товару з порушенням строку визначеного сторонами у договорі поставки вугілля від 30.12.2020 № 111/25 та узгоджених сторонами специфікацій до цього договору, що стало підставою для застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору, за порушення зобов`язань за договором.

Ухвалою суду від 18.11.2021 зустрічну позовну заяву ПАТ «Центренерго» до ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» про стягнення 59343826,40 гривень прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічні позовні вимоги об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 911/2898/21.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.02.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп" задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп" 197549511,40 гривень заборгованості за поставлене вугілля, 50730276,60 гривень заборгованості по відшкодуванню вартості доставки вугілля, 10118013,43 гривень пені, 3964280,76 гривень 3% річних, 8474740,32 гривень інфляційних втрат та 794500,00 гривень судового збору. У задоволенні зустрічного позову публічного акціонерного товариства "Центренерго" відмовлено повністю.

Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем за первісним позовом доведено факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем за поставлене вугілля у розмірі 197549511,40 гривень та за відшкодування вартості доставки вугілля у розмірі 50730276,60 гривень, а вимога позивача про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом першої інстанції встановлено, що розрахунок проведено арифметично та методологічно вірно, відповідач контррозрахунку зазначених сум не надав, позовні вимоги в цій частині не спростував, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині суми 3% річних, що нарахована у розмірі 3229959,84 гривень та інфляційних втрат у розмірі 6981690,32 гривень, нараховані щодо заборгованості за поставлене вугілля та суми 3% річних, що нарахована у розмірі 734320,92 гривень та інфляційних втрат у розмірі 1493050,00 гривень, нараховані щодо заборгованості за відшкодування вартості доставки вугілля, що загалом складає 3964280,76 гривень (3% річних), 8474740,32 гривень (інфляційні втрати) підлягають задоволенню.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки предметом договору, з урахуванням змісту складених сторонами специфікацій № 1 та № 2 загальна кількість вугілля, що мала бути поставлена за умовами договору становить 430 тис. тон, допустиме, передбачене умовами договору (п. 4.1. Договору) відхилення становить 21,5 тис. тонн, а тому допущене відповідачем за зустрічним позов недопоставлення вугілля в обсязі 19559,60 тон не є порушенням умов договору, існуючого між сторонами господарського зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022, в якій просить суд поновити строк Публічному акціонерному товариству "Центренерго" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 по справі № 911/2898/21. Зупинити дію рішення господарського суду Київської області від 23.02.2022 по справі № 911/2898/21. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 по справі № 911/2898/21 задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 08.02.2022 по справі № 911/2375/21 скасувати частково. Прийняти нове рішення у відповідній частині, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп" у задоволенні позовних вимог по справі № 911/2898/21 частково в частині пені у сумі пені 551 818,39 грн., інфляційних втрат у сумі 457 089, 79 грн., 3% річних у сумі 217 348,87 грн, усього позовних вимог у сумі 1 226 257,05 грн., зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" по справі № 911/2898/21 про стягнення неустойки задовольнити. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвуглегзбагачення Груп".

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що відповідно до умов укладених трьохсторонніх Договорів про відступлення права вимоги від 18.02.2021 та від 29.10.2021 та трьохстороннього Договору про відступлення права вимоги на загальну суму 13 701 612,91 грн. нові кредитори (ДП «Мирноградвугілля, ДП «Первомайськвугілля) набували права грошової вимоги до ПАТ «Центренерго» за поставлене вугілля у сумі 13 701 612,91 грн. за Договором поставки вугілля №111/25 від 30.12.2020 в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, з урахуванням вимог (інфляційні втрати, 3 % річних та неустойку (пеню)) на суму основного зобов`язання. Суд першої інстанції, вище викладені обставини залишив поза увагою, а позивач самостійно не здійснив перерахунок похідних вимог ,як він це робив по самому першому договору відступлення прав вимоги, зменшивши позовні вимоги (пені, інфляційних втрат та 3 % річних).

Також апелянт зазначає, що відповідач за зустрічним позовом здійснив поставку товару з порушенням строку визначеного сторонами у договорі поставки вугілля від 30.12.2020 № 111/25 та узгоджених сторонами специфікацій до цього договору, що стало підставою для застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору, за порушення зобов`язань за договором.

Зокрема апелянт зазначає, що сторонами на виконання умов договору поставки вугілля №111/25 від 29.01.2021 було передбачено два окремих правочини (Специфікація №1 та Специфікація №2), які серед інших містили зобов`язання позивача по постачанню вугільної продукції - кількість, асортимент і строки (терміни) поставки.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнює ці два окремі правочини, оскільки вони є відмінні один для одного, з огляду на різні умови та правовідносини для сторін, які вони створюють, зокрема по строку постачання вугілля, по обсягу вугілля для постачання, а також інші реквізити за змістом таких Специфікацій.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач за зустрічним позовом у своєму відзиві, наданому до суду 29.08.2022, просить відмовити у задоволенні апеляційної карги, а саме рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що за змістом п. 4.1. Договору кількість поставленого по договору вугілля може відхилятися (бути більшою або меншою) від вказаної у відповідних специфікаціях не більше ніж на 5%, та враховуючи, що загальний обсяг постачання вугілля за договором складає 430 тис. тон, допустиме відхилення становить 21,5 тис. тон. Тобто недопоставка вугілля у кількості 19500 тон вкладається у діапазон допустимого відхилення, передбаченого договором. Тобто відповідач за зустрічним позовом вважає, що коефіцієнт відхилення застосовується до сукупної кількості вугілля, що поставляється за договором.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022 у справі №911/2898/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Ткаченко Б.О., суддів - Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 у справі № 911/2898/21 витребувано справу № 911/2898/21 у Господарського суду Київської області.

09.06.2022 на адресу Господарського суду Київської області надійшла справа № 911/2898/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

04.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Центренерго" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21 та поновити зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.08.2022.

29.08.2022 через відділ документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп" надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі №911/2898/21 в режимі відеоконференції.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Зубець Л.П

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 прийнято справу №911/2898/21 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Зубець Л.П.

30.08.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 06.10.2022.

06.10.2022 розгляду справи № 911/2898/21 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. на лікарняному з 03.10.2022 по 14.10.2022 та з 18.10.2022 по 24.10.2022.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2022, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя -Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Алданова С.О.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2022, у зв`язку з перебуванням судді Майданевич А.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя -Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 прийнято до провадження справу № 911/2898/21 за апеляційною скаргою апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Зубець Л.П., Алданова С.О. Розгляд справи № 911/2898/21 апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 призначено на 29.11.2022

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 розгляд апеляційної скарги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 відкладено на 22.12.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 22.12.2022 з`явився представник скаржника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у апеляційній скарзі підстав, просив скасувати частково рішення та прийняти нове рішення у відповідній частині, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрвуглезбагачення Груп" у задоволенні позовних вимог по справі № 911/2898/21 частково в частині пені у сумі пені 551 818,39 грн., інфляційних втрат у сумі 457 089, 79 грн., 3% річних у сумі 217 348,87 грн., усього позовних вимог у сумі 1226 257,05 грн., зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" по справі № 911/2898/21 про стягнення неустойки задовольнити. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвуглегзбагачення Груп".

В судове засідання 22.12.2022 з`явився представник ТОВ "Укрвуглезбагачення Груп", який проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційної інстанції залишити відповідне оскаржуване рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.12.2020 між ПАТ «Центренерго» (надалі відповідач, позивач за зустрічним позовом, покупець) та ТОВ «Укрвуглезабезпеченння Груп» (надалі позивач, відповідач за зустрічним позовом, постачальник) укладено договір поставки вугілля № 111/25 (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язався поставити у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити вугільну продукцію (вугілля) на зазначених у договорі умовах.

Згідно п. 1.2. Договору, необхідні для виконання договору відомості вказуються у специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 6.2. Договору базова ціна вугілля означає ціну однієї тони вугілля, що поставляється по договору, при вказаних в п 5.1 Договору базових показників якості і не включає в себе вартість доставки. Базова ціна вугілля становить 1640,00 гривень.

На виконання п. 1.2 Договору між сторонами було підписано:

- Специфікацію №1 від 30.12.2020 на постачання вугілля в обсязі 220,0 (+/-5%) тис. тон строком (терміном) поставки вугілля з 01 січня 2021 по 20 лютого 2021;

- Специфікацію № 2 від 29.01.2021 на постачання вугілля в обсязі 210,0 (+/-5%) тис. тон строком (терміном) поставки вугілля з 01 лютого 2021 по 15 березня 2021.

Відповідно до п. 2.5. договору, право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору.

Згідно п. 7.1. договору, оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкогового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

На виконання умов договору позивачем на користь відповідача було здійснено поставку вугілля у кількості 410608,81 тон на загальну суму 673594738,74 гривень, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві відповідач на момент звернення до суду лише частково виконав свої зобов`язання з оплати поставленого вугілля, а саме у розмірі 370 117 898,49 гривень у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за поставлене вугілля у розмірі 303476840,25 гривень за наступними підписаними обома сторонами актами приймання-передачі вугільної продукції:

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 23.02.2021: № 10/УВГЗ на суму 32922022,98 гривень, №11/УВГЗ на суму 5444261,16 гривень, № 12/УВГЗ на суму 9280647,70 гривень, №15/УВГЗ на суму 20619457,13 гривень, № 16/УВГЗ на суму 5297492,87 гривень, №17/УВГЗ на суму 2274705,70 гривень, № 18/УВГЗ на суму 1748907, 22 гривень, № 16/УВГЗ на суму 1144146,42 гривень;

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 24.02.2021:№ 20/УВГЗ на суму 21752564,59 гривень, №21/УВГЗ на суму 18284075,48 гривень, № 22/УВГЗ на суму 12930320,42 гривень;

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 25.02.2021: №13/УВГЗ/25 на суму 33673001,46 гривень, № 14/УВГЗ/25 на суму 10063598,23 гривень;

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 28.02.2021: № 16/УВГЗ на суму 7176986,17 гривень, №17/УВГЗ на суму 3867491,44 гривень, № 18/УВГЗ/25 на суму 2194639,81 гривень, № 19/УВГЗ/25 на суму 17283400,19 гривень, №26/УВГЗ на суму 16815606,74 гривень, № 27/УВГЗ на суму 17652633,17 гривень, №28/УВГЗ на суму 17443009,66 гривень, № 29/УВГЗ на суму 15937721,23 гривень, №30/УВГЗ на суму 3849,674,85 гривень, № 31/УВГЗ на суму 4989618,44 гривень;

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 10.03.2021: № 20/УВГЗ на суму 2174435,76 гривень, №21/УВГЗ на суму 1750627,63 гривень, № 22/УВГЗ на суму 4270133,55 гривень, №23/УВГЗ на суму 1133172,28 гривень;

- Акти приймання-передачі вугільної продукції від 16.03.2021: № 39/УВГЗ на суму 3612781,84 гривень, №40/УВГЗ на суму 5314139,26 гривень, № 41/УВГЗ на суму 1364298,71 гривень.

Також, позивач поніс витрати на транспортування вугілля (залізничний тариф) на загальну суму 99 134 524,68 гривень, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі. Як стверджує позивач, відповідач лише частково виконав свої зобов`язання з відшкодування вартості доставки вугілля оплативши лише 48 404 248,08 гривень, у зв`язку із чим заборгованість за відшкодування вартості доставки вугілля станом на момент звернення до суду становить 50 730 276,60 гривень за наступними підписаними обома сторонами актами відшкодування вартості доставки вугілля:

- Актами відшкодування вартості доставки вугілля від 28.02.2021 до актів приймання-передачі № 8-УВГЗ/25 від 18.02.2021 на суму 1886438 гривень; № 9-УВГЗ/25 від 18.02.2021 на суму 746283,60 гривень; № 10-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 5012529,84 гривень; № 11-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 826034,88 гривень; № 12-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 1512208,44 гривень; № 13-УВГЗ/25 від 25.02.2021 на суму 5275359,12 гривень; № 14-УВГЗ/25 від 25.02.2021 на суму 1633296,24 гривень; № 15-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 186692,40 гривень; № 16-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 1213500,6 гривень; № 17-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 634754,16 гривень; № 18-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 394243,92 гривень; № 19-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 2872346,56 гривень;

- Актами відшкодування вартості доставки вугілля від 10.03.2021 до актів приймання-передачі № 20-УВГЗ/25 від 10.03.2021 на суму 413017,44 гривень; № 21-УВГЗ/25 від 10.03.2021 на суму 280038,60 гривень; № 22-УВГЗ/25 від 10.03.2021 на суму 709107,12 гривень; № 23-УВГЗ/25 від 10.03.2021 на суму 186692,40 гривень;

- Актами відшкодування вартості доставки вугілля від 19.03.2021 до актів приймання-передачі № 12-УВГЗ/25 від 09.02.2021 на суму 2026446,48 гривень; № 13-УВГЗ/25 від 09.02.2021 на суму 138900,72 гривень; № 14-УВГЗ/25 від 09.02.2021 на суму 465062,40 гривень; № 15-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 2725540,08 гривень; № 16-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 146497,20 гривень; № 18-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 219807,60 гривень; № 20-УВГЗ/25 від 24.02.2021 на суму 3013343,28 гривень; № 21-УВГЗ/25 від 24.02.2021 на суму 2457543,84 гривень; № 22-УВГЗ/25 від 24.02.2021 на суму 1697093,28 гривень; № 26-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 2209524,48 гривень; № 27-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 2295024,96 гривень; № 28-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 2326326,72 гривень; № 29-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 2179953,12 гривень; № 30-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 525857,28 гривень; № 31-УВГЗ/25 від 28.02.2021 на суму 673343,28 гривень; № 39-УВГЗ/25 від 16.03.2021 на суму 511071,60 гривень; № 40-УВГЗ/25 від 16.03.2021 на суму 701925,84 гривень; № 41-УВГЗ/25 від 16.03.2021 на суму 190112,64 гривень.

- Актами відшкодування вартості доставки вугілля від 23.03.2021 до актів приймання-передачі № 13-УВГЗ/25 від 15.02.2021 на суму 765887,40 гривень; № 14-УВГЗ/25 від 15.02.2021 на суму 450403,20 гривень; № 15-УВГЗ/25 від 18.02.2021 на суму 195226,20 гривень; № 16-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 726485,52 гривень; № 17-УВГЗ/25 від 23.02.2021 на суму 326354,16 гривень.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого вугілля та витрат на його доставку позивач за первісним позовом звернувся до суду із розглядуваним позовом, та з урахуванням неодноразового зменшення позовних вимог, остаточно просив суд стягнути з відповідача 270 836 822,51 гривень, з яких 197 549 511,40 гривень заборгованість за поставлене вугілля, 3 229 959,84 гривень - 3% річних, 8 245 496,05 - штрафні санкції, 6 981 690,32 гривень - інфляційне збільшення; 50 730 276,60 гривень - заборгованість за відшкодування вартості доставки вугілля, 734 320,92 гривень - 3% річних, 1 872 517,38 гривень - штрафні санкції, 1 493 050,00 гривень - інфляційне збільшення боргу.

Водночас, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за цим позовом пеню у розмірі 59 343 826,40 гривень за прострочення строків поставки вугілля, нараховану за період з 16.03.2021 по 16.09.2021 на вартість недопоставленого обсягу вугілля у кількості 19559,60 тон на суму 32 077 744 гривень.

Так, у зустрічному позові зазначено, що за змістом Специфікації № 2 позивач за первісним позовом мав здійснити поставку 210 тис. тон протягом строку з 01.02.2021 по 15.03.2021. Проте, постачання вугілля здійснено не в повному обсязі, а саме недопоставленим залишилось вугілля у обсязі 19559,60 тон, що згідно приписів п. 9.13 договору є підставою для нарахування пені у розмірі 1% від вартості вугілля, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач за цим позовом посилався на відсутність підстав для нарахування пені за постачання вугілля в неповному обсязі, адже за змістом п. 4.1. Договору кількість поставленого по договору вугілля може відхилятися (бути більшою або меншою) від вказаної у відповідних специфікаціях не більше ніж на 5%, та враховуючи, що загальний обсяг постачання вугілля за договором складає 430 тис. тон, допустиме відхилення становить 21,5 тис. тон. Тобто недопоставка вугілля у кількості 19500 тон вкладається у діапазон допустимого відхилення, передбаченого договором. Відповідно, підстави для нарахування пені у позивача за зустрічним позовом відсутні.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення в частині, що не оскаржується апелянтом у своїй апеляційній скарзі.

Стосовно позовних вимог, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, а саме: в частині пені у сумі пені 551 818,39 грн., інфляційних втрат у сумі 457 089, 79 грн., 3% річних у сумі 217 348,87 грн, усього позовних вимог у сумі 1 226 257,05 грн. та зустрічних позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивачем за первісним позовом також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3229959,84 гривень - 3% річних, 8245496,05 - штрафні санкції, 6981690,32 гривень - інфляційне збільшення нараховані щодо заборгованості за поставлене вугілля, а також 734320,92 гривень - 3% річних, 1872517,38 гривень - штрафна санкції, 1493050,00 гривень - інфляційне збільшення боргу, нараховані щодо заборгованості за відшкодування вартості доставки вугілля.

Як вбачається зазначені суми нараховані щодо суми грошових зобов`язань визначених в окремих актах приймання-передачі та актах відшкодування вартості доставки вугілля розпочинаючи з наступного дня після спливу встановленого п. 7.1. Договору строку на оплату та до 01.10.2021.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 9.14 Договору за порушення виконання грошового зобов`язання за договором постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми з якої допущено прострочення за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

У відповідності до положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Водночас, колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги та зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.10.2021 укладеного між ТОВ «Укрвуглезбагачення груп», ПАТ «Центенерго» та ДП «Миронградвугілля» саме позивач за первісним позовом став новим кредитором щодо ДП «Миронградвугілля» як боржника на суму 12 171 499,78 грн., а отже скаржником помилково вказано у своїй апеляційній скарзі, що до самого апелянта перейшли спірні вимоги.

Також колегія суддів зазначає, що дослідивши умови договору відступлення права вимоги від 18.02.2022 укладеного між ТОВ «Укрвуглезбагачення груп», ПАТ «Центенерго» та ДП «Первомайськвугілля» до ДП «Первомайськвугілля» як до Нового кредитора апелянта відійшла конкретна чітко визначена сума вимог в розмірі 1 530 113,13 грн., а не повний обсяг прав та обов`язків (як би це мало місце у заміні сторони у зобов`язанні), що випливало би із поставки якоїсь конкретної партії вугілля згідно з конкретним чітко визначеним Актом прийому-передачі вугілля.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про те, що разом із укладенням договорів відступлення права вимог позивач втратив право на стягнення штрафних санкцій за відступленими в процесі судового розгляду справи сумами.

Щодо розрахунку неустойки (пені), інфляційних витрат та 3% річних, який викладено в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що як вбачається із матеріалів справи, позивач за первісним позовом за базу нарахування брав прострочення по конкретному Акту прийому-передачі вугілля, який має в кожному випадку конкретну календарну дату, що відповідає методології обчислення зазначених сум та ґрунтується на первинних документах.

Водночас, апелянт при здійсненні своїх розрахунків за основу бере не первинні документи (Акти прийому-передачі вугілля), а суми визначені окремими документами, а саме Договором про відступлення права вимоги та зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.10.2021 укладеного між ТОВ «Укрвуглезбагачення груп», ПАТ «Центенерго» та ДП «Миронградвугілля» та Договором відступлення права вимоги від 18.02.2022 укладеного між ТОВ «Укрвуглезбагачення груп», ПАТ «Центенерго» та ДП «Первомайськвугілля», які не є предметом спору у даній справі, що є методологічно помилковим.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені колегією суддів встановлено, що розрахунок проведено арифметично та методологічно вірно, відповідач до суду першої інстанції контррозрахунку суми пені не надав, позовні вимоги в цій частині не спростував, а тому позовні вимоги за первісним позовом в частині пені, що нарахована у розмірі 8 245 496,05 гривень щодо заборгованості за поставлене вугілля та пені у розмірі 1 872 517,38 гривень, що нарахована щодо заборгованості за відшкодування вартості доставки вугілля, що загалом складає 10 118 013,43 гривень, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок проведено арифметично та методологічно вірно, а тому позовні вимоги за первісним позовом в частині суми 3% річних, що нарахована у розмірі 3 229 959,84 гривень та інфляційних втрат у розмірі 6 981 690,32 гривень, нараховані щодо заборгованості за поставлене вугілля та суми 3% річних, що нарахована у розмірі 734 320,92 гривень та інфляційних втрат у розмірі 1 493 050,00 гривень, нараховані щодо заборгованості за відшкодування вартості доставки вугілля, що загалом складає 3 964 280,76 гривень (3% річних), 8 474 740,32 гривень (інфляційні втрати) підлягають задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування чи зміні рішення у відповідній частині з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Щодо зустрічного позову, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі 910/2693/18).

Аналіз наведеного свідчить, що неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.

За приписами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги містить і стаття 193 Господарського кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків.

Отже порушення зобов`язання за свої змістом є юридичним фактом, з яким пов`язуються певні негативні правові наслідки для правопорушника основною метою яких є забезпечення захисту, а у разі можливості - й відновлення порушення суб`єктивного цивільного права.

Виходячи зі змісту вказаної статті правові наслідки порушення зобов`язання поділяються на три групи: 1) загальні; 2) ті, що встановлені законом за порушення певних зобов`язань; 3) ті, що встановлені конкретним договором за його порушення.

В обґрунтування зустрічного позову позивач за цим позовом посилається на те, що відповідачем за зустрічним позовом допущено недопоставку вугілля за специфікацією № 2 у кількості 19559,60 тон.

Як, вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 1.2 Договору між сторонами було підписано:

- Специфікацію №1 від 30.12.2020 на постачання вугілля в обсязі 220,0 (+/-5%) тис. тон строком (терміном) поставки вугілля з 01 січня 2021 по 20 лютого 2021;

- Специфікацію № 2 від 29.01.2021 на постачання вугілля в обсязі 210,0 (+/-5%) тис. тон строком (терміном) поставки вугілля з 01 лютого 2021 по 15 березня 2021.

Відповідно до п. 4.1. Договору кількість поставленого по договору вугілля може відхилятись (бути більшою або меншою) від вказаної у відповідних Специфікаціях не більше ніж на 5%, але в будь-якому випадку - в межах загальної суми договору.

Згідно п. 6.1. Договору загальна сума договору складається з визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення територією України (далі вартість доставки) у випадку її оплати постачальником і відшкодування покупцем, ПДВ у випадку його нарахування та не може перевищувати 897000000 гривень

Згідно приписів п.п. 8.2.3. п. 8.2. Договору постачальник має право поставити покупцеві вугілля в обсязі, що відрізняється від вказаного в відповідній специфікації не більше ніж передбачено умовами договору, але в будь-якому випадку - в межах загальної суми договору.

За змістом п. 9.13 Договору за порушення строків виконання зобов`язання по поставці вугілля покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі 1 відсотка від вартості вугілля, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Доводи ж апелянта, що сторонами на виконання умов договору поставки вугілля №111/25 від 29.01.2021 було передбачено два окремих правочини (Специфікація №1 та Специфікація №2), які серед інших містили зобов`язання позивача по постачанню вугільної продукції - кількість, асортимент і строки (терміни) поставки, колегією суддів оцінюються критично, з огляду на таке.

Як вбачається з п.1.2. Договору поставки від 30.12.2020 №111/25 необхідні для виконання Договору відомості вказуються в специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Водночас, колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до п. 3 самих Специфікацій вказано, що дані специфікації складені у двох примірниках та є невід`ємною частиною Договору.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів констатує, що сам Договір разом зі всіма підписаними на його виконання специфікаціями (Специфікація №1 та Специфікація №2) становить один єдиний правочин, що повністю узгоджується із конструкцією п.4.1. Договору.

Посилання скаржника на висновки викладені в рішення Господарського суду міста Києва віл 08.04.2021 у справі №910/1327/20, колегією суддів залишаються поза увагою, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки предметом договору, з урахуванням змісту складених сторонами специфікацій № 1 та № 2 загальна кількість вугілля, що мала бути поставлена за умовами договору становить 430 тис. тон, допустиме, передбачене умовами договору (п. 4.1. Договору) відхилення становить 21,5 тис. тонн, а тому допущене відповідачем за зустрічним позов недопоставлення вугілля в обсязі 19559,60 тон не є порушенням умов договору, існуючого між сторонами господарського зобов`язання.

Водночас, колегія суддів зазначає що коефіцієнт відхилення застосовується до сукупної кількості вугілля, що поставляється за договором, що зумовлює висновки судової колегії про відсутність підстав для нарахування пені за правилами п. 9.13 Договору.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності зустрічних позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2022 у справі № 911/2898/21.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "ЦЕНТРЕНЕРГО".

Матеріали справи №911/2898/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 16.01.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова