ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. Справа№ 911/631/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 (повний текст підписано 24.11.2021)

у справі №911/631/21 (суддя Бацуца В.М.)

за первісним позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 28 095, 45 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 24 331, 99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/631/21:

1. Первісний позов задоволено частково:

вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 624, 45 грн. пені, 1 227, 18 грн. штрафу, 35, 68 грн. інфляційних збитків, 144, 71 грн. 3 % річних та судові витрати 164, 18 грн. судового збору;

відмовлено в задоволенні інших позовних вимог первісного позову.

2. Зустрічний позов задоволено частково:

вирішено стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» 13 326, 34 грн. основної заборгованості та судові витрати 1 243, 25 грн. судового збору;

відмовлено в задоволенні інших позовних вимог зустрічного позову.

3. Вирішено провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними, а саме: стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» 11 294, 32 грн. заборгованості та судові витрати: 1 079, 07 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив:

скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/631/21:

- в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 22 057, 17 грн. основного боргу; 1 609, 57 грн. пені, 978, 54 грн. штрафу; 1 022, 69 грн. інфляційних втрат, 395, 46 грн. 3% річних, 2 105, 82 грн. судового збору;

- в частині стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» 13 326, 34 грн. основної заборгованості та судові витрати 1 243, 25 грн. судового збору;

ухвалити нове рішення, яким:

- задовольнити первісні позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 22 057, 17 грн. основного боргу; 1 609, 57 грн. пені, 978, 54 грн. штрафу; 1 022, 69 грн. інфляційних втрат, 395, 46 грн. 3% річних, 2 105, 82 грн. судового збору;

- у задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відмовити повністю.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі ДП «МА «Бориспіль», позивач за первісним позовом) звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (надалі ТОВ «Аерохендлінг», відповідач за первісним позовом) про стягнення 22 057, 17 грн основної заборгованості, 2 234, 02 грн пені, 540, 17 грн 3% річних, 1 058, 37 грн інфляційних збитків та 2 205, 72 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо сплати у повному обсязі орендної плати за договором № 2112 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», що розміщене за адресою: Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

29.03.2021 ТОВ «Аерохендлінг» подано зустрічний позов у справі № 911/631/21 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення 13 326, 37 грн переплати з орендної плати за договором оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018.

Позовні вимоги (за зустрічним позовом) обґрунтовані позивачем сплатою (переплатою) ним у більшому (надмірному) обсязі орендної плати за договором № 2112 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ТОВ «Аерохендлінг», що розміщене за адресою: Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.03.2021 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (відповідача по справі за первісним позовом) до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення 13 326, 37 грн переплати з орендної плати для спільного розгляду з первісним позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у справі №911/631/21, до участі у справі в частині матеріалів за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення 13 326, 37 грн переплати з орендної плати.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях залучено до участі у справі за первісним та зустрічним позовом (ухвали суду від 05.03.2021, від 31.03.2021) як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі № 911/631/21 первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

- у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» нарахування орендної плати за користування орендованим майном за період з 12.03.2020 по 29.12.2020 мало здійснюватись у розмірі 50%;

- належною до нарахування та стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) як балансоутримувача є орендна плата у розмірі 50% від нарахованої за період користування орендованим майном за договором за період з 12.03.2020 (дата початку карантинних обмежень) по 29.12.2020 (дата повернення орендованого майна);

- враховуючи те, що загальний розмір орендної плати, що підлягав сплаті орендарем балансоутримувачу за договором оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018 за період з березня по червень 2020 та за період з жовтня 2020 по грудень 2020 складає 26 973, 27 грн, а також враховуючи здійснені відповідачем (за первісним позовом) оплати за у розмірі 2 581, 32 грн, 3 710, 35 грн, 3 758, 58 грн; наявність переплати за період користування орендованим майном за період з липня по вересень 2020 у загальному розмірі 10 991, 61 грн та внесення частини завдатку належної позивачу (за первісним позовом) у розмірі 19 257, 75 грн, суд дійшов висновку, що станом на часом розгляду справи у відповідача (за первісним позовом) відсутня заборгованість з орендної плати за договором оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018, а тому вимоги позивача (за первісним позовом) в частині стягнення з відповідача (за первісним позовом) 22 057, 17 грн основної заборгованості суд не задовольнив;

- позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) 624, 45 грн пені, 1 227, 18 грн штрафу, 35, 68 грн інфляційних збитків, 144, 71 грн 3 % річних, що у загальному розмірі складає 2 032, 00 грн.; розрахунки судом проведені у відношенні сум орендних платежів належних до сплати з урахуванням 50% їх розміру згідно положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину»;

- позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача (за зустрічним позовом) на користь позивача (за зустрічним позовом) 13 326, 34 грн переплати з орендної плати, при встановленні, що переплата у розмірі 13 326, 34 грн утворилася наступним чином: 26 973, 27 грн (сума орендної плати, належної до сплати у спірний період) 19 257, 75 грн (сума завдатку, сплачена на користь балансоутримувача) 10 050, 25 грн (сума оплати за спірний період) 10 991, 61 грн (переплата з орендної плати за період з липня по вересень 2020).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом вважає, що рішення підлягає скасуванню частково, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- у період з 30.05.2018 по 29.12.2020 майно знаходилось у строковому платному користуванні відповідача за первісним позовом на умовах договору оренди №2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності;

- постановою №611 не визначено окремого порядку щодо звільнення орендарів від орендної плати та/або нарахування орендної плати у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати; а отже мають застосовуватися загальні положення щодо зміни істотних умов договору визначені законом;

- практичною реалізацією положень Постанови є зміна істотної умови договору оренди - розміру орендної плати;

- як наслідок можна зробити висновок про наявність правових підстав для застосування умов Додатку 2 до Постанови № 611 в частині зменшення розміру орендної плати лише з моменту внесення відповідних змін до умов Договору у порядку, встановленому ст. 188 ГК України, ст. 651-654 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» і Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483;

- постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 №630 (дата набрання чинності 19.06.2021) Порядок було доповнено пунктом 129-1, положення якого не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, що є предметом розгляду у справі № 911/631/21, оскільки дані правовідносини виникли і закінчилися до набрання ним чинності;

- згідно з вимогами законодавства України та умовами договору розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін договору, позивача за первісним позовом і Міністерства інфраструктури України (уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить позивач за первісним позовом) з обов`язковим укладенням письмового договору;

- як на момент виникнення між позивачем за первісним позовом і відповідачем за первісним позовом спірних правовідносин за договором, так і на момент розгляду Господарським судом Київської області справи № 911/631/21, зміни до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі додатку 2 до Постанови № 611 з дотриманням умов п. 10.3 договору його сторонами не вносились;

- дана обставина виключає наявність правових підстав для застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» до спірних правовідносин;

- ухвалюючи оскаржуване рішення Господарським судом Київської області було неправильно застосовано приписи ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 651-654 ЦК України, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пп. 127, 129-131 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Порядку передачі в оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/631/21; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До справи отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач за первісним позовом просить прийняти та долучити до матеріалів справи доказ - копію наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 05.11.2020 № 710 «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину»; апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 року у справі № 911/631/21 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Оскільки, на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачу не було відомо про наявність наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 05.11.2020 №710, такий було ним отримано вже після закриття підготовчого провадження у справі ухвалою від 19.05.2021, суд апеляційної інстанції визнає обгрунтованою неможливість подання вказаного документу до матеріалів справи в порядку процесуального законодавства, внаслідок чого наявними є підстави для його долучення у справу під час апеляційного провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.05.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) (надалі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (надалі Орендар) було укладено договір оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п. 1.2. Договору Майно передається в оренду з метою розміщення офісних приміщень, крім офісних приміщень операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послуги доступу до Інтернет.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2018 року 12 838, 50 грн.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 3.7. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахування пені розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Пунктом 3.8. Договору встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Пунктом 3.9. Договору передбачено, зокрема, що надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає у встановленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню Орендарю.

Відповідно до п. 3.10. Договору зобов`язання Орендаря щодо сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж потрійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останні місяці оренди.

Пунктом 3.11. Договору визначено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує оренду плату до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Згідно з п. 10.1. Договору цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 30 травня 2018 до 29 квітня 2021 включно.

14.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та відповідачем (за первісним позовом) було підписано додатковий договір № 1 до договору оренди від 30.05.2018 № 2112, положеннями якого передбачено, зокрема, що Сторони домовились припинити дію Договору у зв`язку з передачею орендованого майна на підставі Акту приймання-передачі (повернення) нерухомого майна. До цього Додаткового договору додається Акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна, складений 29.12.2020.

14.01.2021 між від позивачем (за первісним позовом) відповідачем (за зустрічним позовом) та відповідачем (за первісним позовом) позивачем (за зустрічним позовом) був підписаний Акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до положень якого 29.12.2020 Орендар здав, а Балансоутримувач прийняв державне нерухоме майно приміщення № 101, № 102 на другому поверсі будівлі надземних перонних бригад (інв. № 47468), загальною площею 21,00 кв. м., що перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Позивачем було складено акти прийому-здачі наданих послуг та виставлено відповідачу (за первісним позовом) рахунки-фактури для сплати орендної плати за користування орендованим майном за договором за періоди з березня по червень 2020, з жовтня по грудень 2020 на загальну суму 123 276, 40 грн, з яких 51 365, 17 грн підлягало сплаті Балансоутримувачу.

При зверненні до суду з позовом, що розглядається у справі, позивач просив стягнути з відповідача (за первісним позовом) на свою користь основну заборгованість з орендної плати за періоди користування відповідачем (за первісним позовом) орендованим майном з березня по червень 2020 та з жовтня по грудень 2020 за договором оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018 у загальному розмірі 22 057, 17 грн.

Приймаючи оскаржуване судове рішення по розгляду первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції:

- обгрунтовано, з посиланням на правові висновки щодо застосування приписів статті 762 Цивільного кодексу України, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18, відхилив заперечення відповідача (за первісним позовом) щодо неможливості використання орендованого приміщення у спірний період, оскільки закриття регулярних пасажирських перевезень, враховуючи діяльність та послуги які надає відповідач (за первісним позовом) (забезпечення обслуговування пасажирів та багажу; обслуговування повітряних суден на пероні та місцях стоянок; наземне адміністрування в аеропорту тощо) не позбавляє відповідача (за первісним позовом) права доступу до орендованих приміщень та їх використання як орендарем і такий доступ не пов`язаний з фактичним веденням господарської діяльності, а тому як наслідок не є безумовною підставою для звільнення від сплати орендної плати у спірний період;

- враховуючи умови п. 1.2. договору оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018 та положення додатку № 2 до постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», суд дійшов правильного висновку, що відповідач (за первісним позовом) має право на зниження орендної плати на 50 відсотків за користування орендованим приміщенням, яке передано для розміщення офісних приміщень.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, які підтверджуються матеріалами справи, а належних доказів на їх спростування скаржником суду не подано:

- належною до нарахування та стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) як балансоутримувача є орендна плата у розмірі 50% від нарахованої за період користування орендованим майном за договором за період з 12.03.2020 (дата початку карантинних обмежень) по 29.12.2020 (дата повернення орендованого майна);

- загальний розмір орендної плати, частина якої підлягає сплаті орендарем балансоутримувачу, за користування орендованим майном за період з березня по червень 2020 та за період з жовтня 2020 по грудень 2020, складає 26 973, 27 грн;

- за період дії договору та на його виконання відповідачем було перераховано позивачу (за первісним позовом) грошові кошти за користування орендованим майном за період з березня по жовтень 2020 та за період з жовтня по грудень 2020 у загальному розмірі 10 050, 25 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 25 від 24.11.2020 на суму 2 581, 32 грн, платіжним дорученням № 3 від 13.11.2020 на суму 3 710, 35 грн, платіжним дорученням № 50 від 14.12.2020 на суму 3 758, 58 грн, наявними у матеріалах справи;

- також відповідачем (за первісним позовом) було перераховано позивачу (за первісним позовом) грошові кошти за користування орендованим майном за період з липня 2020 по вересень 2020 (без урахування зменшення орендної плати на 50 %, у повному обсязі) у загальному розмірі 21 983, 21 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 124 від 13.08.2020 на суму 7 325, 32 грн, платіжним дорученням № 81 від 14.09.2020 на суму 7 310, 67 грн, платіжним дорученням № 63 від 13.10.2020 на суму 7 347, 22 грн, наявними у матеріалах справи;

- розмір переплати за вказаний період з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020, складає 10 991, 61 грн.

- крім того, відповідачем (за первісним позовом) на виконання положень 3.10 Договору було перераховано балансоутримувачу суму завдатку у розмірі 19 257, 75 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 747 від 15.06.2018.

За висновками суду першої інстанції, в частині вирішення питання по сумі основної заборгованості по договору: станом на часом розгляду справи у відповідача (за первісним позовом) відсутня заборгованість з орендної плати за договором оренди №2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018, а тому вимоги позивача (за первісним позовом) в частині стягнення з відповідача (за первісним позовом) 22 057, 17 грн основної заборгованості з орендної плати є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, оскільки:

загальний розмір орендної плати, що підлягав сплаті орендарем балансоутримувачу за договором оренди № 2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018 за період з березня по червень 2020 та за період з жовтня 2020 по грудень 2020 складає 26 973, 27 грн, а також враховуючи здійснені відповідачем (за первісним позовом) оплати у розмірі 2 581, 32 грн, 3 710, 35 грн, 3 758, 58 грн; а також наявність переплати за період користування орендованим майном за період з липня по вересень 2020 у загальному розмірі 10 991, 61 грн та внесення частини завдатку належної позивачу (за первісним позовом) у розмірі 19 257, 75 грн.

За розглядом зустрічних позовних вимог (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про стягнення з відповідача (за зустрічним позовом) 24 331, 99 грн переплати з орендної плати за договором оренди №2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018, суд першої інстанції, правомірно посилався на встановлені під час розгляду справи обставини, зазначаючи, зокрема, що:

- у відповідача (за первісним позовом) станом на час розгляду справи відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди №2112 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.05.2018 за період з березня по червень 2020 та з жовтня по грудень 2020, що стало підставою для відмови у стягненні 22 057, 17 грн основної заборгованості за первісним позовом і наявна переплата у розмірі 13 326, 34 грн, яка утворилася наступним чином: 26 973, 27 грн (сума орендної плати, належної до сплати у спірний період) 19 257, 75 грн (сума завдатку, сплачена на користь балансоутримувача) 10 050, 25 грн (сума оплати за спірний період) 10 991, 61 грн (переплата з орендної плати за період з липня по вересень 2020).

За розглядом вимог первісного позову про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правомірно задовольнив такі вимоги за первісним позовом частково, присудивши до стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) 624, 45 грн пені, 1 227, 18 грн штрафу, 35, 68 грн інфляційних збитків, 144, 71 грн 3 % річних, що у загальному розмірі складає 2 032, 00 грн.; розрахунки судом проведені у відношенні сум орендних платежів, належних до сплати з урахуванням 50% їх розміру згідно положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум, суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

При застосуванні зазначених приписів процесуального закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зустрічного зарахування грошових сум і відповідних сум судового збору та стягнення різниці між ними у розмірі 11 294, 32 грн та 1 079, 07 грн судового збору відповідно, з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», з обгрунтуванням, що:

позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) 624, 45 грн пені, 1 227, 18 грн штрафу, 35, 68 грн інфляційних збитків, 144, 71 грн 3 % річних, що у загальному розмірі складає 2 032, 00 грн, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача (за зустрічним позовом) на користь позивача (за зустрічним позовом) 13 326, 34 грн переплати з орендної плати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обгрунтовані відсутністю правових підстав для застосування умов Додатку 2 до Постанови № 611 в частині зменшення розміру орендної плати за договором, що за твердженням апелянта можливо лише з моменту внесення відповідних змін до умов Договору у порядку, встановленому ст. 188 ГК України, ст. 651-654 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» і Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

Доводи апеляційної скарги, поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким надано належну оцінку встановленим під час розгляду обставинам справи, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

З огляду на положення Постанови №611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

За договором оренди орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) (надалі Орендодавець), отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець, що і було здійснено останнім на виконання Постанови №611 відповідно до наказу від 05.11.2020 №710.

Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що починаючи з дати встановлення карантину, нарахування орендної плати за договором має здійснюватися у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом відхиляються, як безпідставні, при цьому, підлягають врахуванню правові висновки Верховного Суду у справі № 911/3067/20 (постанова від 20.10.2021), оскільки аналогічно і у даній справі позивач не є ні стороною договору оренди, ні власником державного майна, а лише як балансоутримувач майна отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Тобто у даному випадку позивач штучно створив спір щодо розміру належної до сплати наймачем орендної плати, всупереч волевиявленню як органу управління - Кабінету Міністрів України, який встановив порядок нарахування орендної плати у спірний період, так і власника державного майна, який виконав рішення органу виконавчої влади та здійснив відповідний перерахунок орендної плати для відповідача (наказ 05.11.2020 №710).

Верховний Суд вже неодноразово висловлювався щодо порядку та умов зниження орендної плати за подібних обставин, зазначивши, що оскільки Постанова КМУ № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, то нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї Постанови, є державним регулюванням такої плати. Постанова КМУ № 611 була розроблена саме з метою надання державою підтримки орендарям державного майна під час дії карантину, а будь-яка державна підтримка, у тому числі і державна підтримка орендарів державного майна, має ґрунтуватися, зокрема, на принципах справедливості, розумності, передбачуваності, та, відповідно, суб`єкти, яким вона надається, повинні мати рівні можливості для її отримання та не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої державної підтримки. Безумовно, в умовах триваючого карантину та суттєвого зниження пасажиропотоку в аеропортах, існуючі обмеження, ставлять орендарів у складне фінансове становище, тож цілком виправданим є встановлення на час дії карантину знижки зі сплати орендної плати за державне майно, зокрема для орендарів, що орендують приміщення в аеропортах (постанови Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20, від 22.11.2022 у справі № 911/654/21).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20 (на який обгрунтовано посилався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні), щодо питання застосування приписів Постанови КМУ №611, вказаним нормативно-правовим актом зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину. Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 922/3734/20, зазначено, що право на нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 Постанови КМУ № 611 виникає автоматично, в силу прямої норми закону та не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір. Звертаючись до суду з вимогою про визнання укладеною додаткової угоди, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом певного факту - наявності у нього права на звільнення від орендної плати за користування нерухомим державним майном згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 611, однак такі доводи можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні та розгляді спору між сторонами щодо виконання зобов`язання в частині нарахування та сплати орендної плати за договором оренди, зокрема за позовом відповідача про стягнення з позивача заборгованості з орендної плати за відповідний період. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного у вказаних справах правозастосування Верховним Судом були скасовані рішення судів у справі №922/3735/20, де розглядалися вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди та постановою від 12.10.2021 ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено через неправильно обраний спосіб захисту з огляду на відсутність правових підстав для внесення змін до договору оренди відповідно до умов врегульованих постановою КМУ № 611.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо застосування положень Постанови КМУ №611 у спірних правовідносинах відповідають зазначеним правовим позиціям.

При цьому, не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 916/1578/15-г та постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі № 3-19гс15 (№ 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі № 916/1689/15, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, оскільки такі не містять висновків щодо застосування норм Постанови № 611 та ухвалені за інших обставин.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача за первісним позовом (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/631/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/631/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

4. Матеріали справи №911/631/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська