ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/557/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (с.Бурлача Балка м.Черноморськ Одеської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" (с.Оліївка Житомирського району Житомирської області)

про стягнення 453 408,99грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" про стягнення заборгованості в сумі 453408,99грн, яка виникла на підставі договору поставки №АФ-86 від 26.04.2018, з яких: 341674,05грн основного боргу, 47298,66грн пені, 8209,10грн 3% річних та 56227,18грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №АФ-86 від 26.04.2018 в частині оплати товару, переданого у власність покупцю.

Ухвалою суду від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 27.09.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/557/22 до судового розгляду по суті на 05.12.2022.

Ухвалою суду від 05.12.2022 відкладено розгляд справи по суті на 27.12.2022.

27.12.2022 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю представника з`явитись у судове засідання.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.06.2022 у справі №906/1041/19 (906/878/21), від 15.02.2022 у справі № 910/2933/13, від 16.06.2022 у справі № 918/356/20.

Також прийнято до уваги, що участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному на 27.12.2022, обов`язковою не визнавалась.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. mutatis mutandis рішення у справі "Шульга проти України").

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та правом на участь в судових засіданнях представника; про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слід зазначити, що ухвали господарського суду від 09.08.2022, 14.09.2022, 31.10.2022 та 05.12.2022, які направлялась господарським судом рекомендованою кореспонденцією на юридичну адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

У даному випадку суд приймає до уваги те, що неотримання відповідачем кореспонденції, яка направлялася судом на його адресу: вул.Петра Болбочана, 58, с.Оліївка, Житомирський район, Житомирська область, 12402 зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Дана адреса зазначена як місцезнаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Окрім того, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України до внесених до такого реєстру судових рішень.

Слід врахувати, що відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи. Вищезазначені положення у сукупності зобов`язують відповідача до активної ролі в судовому розгляді справи для забезпечення найкоротшого строку вирішення спору та усунення обставин, що призводять до затягування господарського процесу.

Суд також звертає увагу, що у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989 р.).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд констатує, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомляв, відзиву не подав. Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" (покупець, відповідач) укладено договір поставки (т.1, а.с.16-18), відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості та за ціною, зазначених у відповідних видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити постачальнику його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його поставки, тобто з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної

Згідно п.3.4. договору сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється не пізніше 14 (чотирнадцятого) календарного дня з моменту поставки товару.

На виконання умов договору поставки від 26.04.2018 позивач у період з 04.06.2021 по 16.02.2022 здійснив поставку товару на суму 481239,39грн, що підтверджується видатковими накладними №ВМАФ0020088 від 04.06.2021 на суму 183339,94грн, №ВМАФ0036461 від 22.09.2021 на суму 35179,46грн, №ВМАФ0039812 від 13.10.2021 на суму 13412,22грн, №ВМАФ0039762 від 13.10.2021 на суму 21578,26грн, №ВМАФ0043801 від 10.11.2021 на суму 35005,02грн, №ВМАФ0001394 від 12.01.2022 на суму 45490,03грн, №ВМАФ0002427 від 19.01.2022 на суму 55215,25грн, №ВМАФ0003529 від 26.01.2022 на суму 51796,84грн, №ВМАФ0006665 від 16.02.2022 на суму 39682,37грн та товарно-транспортними накладними (т.1, а.с.20-38).

Однак відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар виконав частково на суму 139565,34грн

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору поставки від 26.04.2018 у розмірі 341674,05грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1470043,76грн яка виникла на підставі договору від 26.04.2018, з яких: 341674,05грн основного боргу, 47298,66грн пені, 8209,10грн 3% річних та 56227,18грн інфляційних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив відповідних розрахунків за отриманий на підставі договору поставки від 26.04.2018 товар в обумовлені сторонами строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на підставі договору від 26.04.20218 у розмірі 341674,05грн.

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 341674,05грн за договором від 26.04.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач на підставі п.4.2 договору поставки від 26.04.2018 нарахував відповідачу пеню у розмірі 47298,66грн (т.1, а.с.9-11).

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Так, пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати покупцем більш ніж на три банківські дні, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення. нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від його тривалості.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, встановив, що позивачем було допущено арифметичні помилки, а також нараховуючи пеню на суму 35005,02грн згідно видаткової накладної №ВМАФ0043801 не враховано вимоги ч.6 ст.232 ГК України.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені суд вважає, що до стягнення підлягає 46330,21грн. Вимога про стягнення 968,45грн пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 56227,18грн інфляційних та 8209,10грн 3% річних (т.1, а.с.12-14).

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних, відповідно до якого правомірним є стягнення 8193,98грн 3% річних та 53791,11грн інфляційних. У задоволенні позову в частині стягнення 15,12грн 3% та 2436,07грн інфляційних суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст.76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 449989,35грн, з яких: 341674,05грн основного боргу; 46330,21грн пені; 8193,98грн 3% річних; 53791,11грн інфляційних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 968,45грн пені, 15,12грн 3% річних та 2436,07грн інфляційних.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" (12402, Житомирська обл., Житомирський район, с.Оліївка, вул.Петра Болбочана, 58, код 39935220)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (68094, Одеська область, м.Чорноморськ, с.Бурлача Балка, вул.Центральна, буд.1-Е)

- 341674,05грн основного боргу;

- 46330,21грн пені;

- 8193,98грн 3% річних;

- 53791,11грн інфляційних;

- 6749,84грн судового збору.

3. В позові відмовити в частині стягнення 968,45грн пені, 15,12грн 3% річних та 2436,07грн інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1-у справу;

2,3- сторонам (рек)