ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2022 р. Cправа № 902/1283/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області

до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, м.Вінниця,

до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області

до Державного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецького Ігоря Олександровича, м.Вінниця

про визнання незаконними та скасування рішень загальних зборів, статуту, наказу, а також реєстраційних записів,

за участю Державного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецького Ігоря Олександровича

інші учасники справи не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами про визнання незаконними та скасування рішень Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2020, визнання недійсним та скасування Статуту, прийнятого на Загальних зборах 17.03.2020, визнання незаконним та скасування Наказу начальника Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації №38 від 02.04.2019 в частині реєстрації Статуту, скасування записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №3000578 від 04.04.2019 та №2000578 від 04.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

31.01.2019 відбулись Загальні збори Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви», на яких прийнято рішення щодо зміни канонічної підлеглості і підпорядкування Православній Церкві України.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що рішення Загальних зборів від 31.01.2019, оформлене Протоколом № 1, наказ та записи про зміну підлеглості Релігійної громади з Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви у канонічних і організаційних питаннях на Релігійну громаду Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ), є такими, що порушують приписи Закону України «Про свободу совісті та релігійної громади», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а також положення Статуту «Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» в редакції від 19.01.2016, затвердженої наказом начальника Управління у справах національностей та релігій за № 7, а тому підлягають скасуванню.

За твердженнями позивача ОСОБА_1 , Загальні збори, на яких було прийнято рішення від 31.01.2019, оформлене Протоколом № 1, проведені жителями села Велика Кісниця, які не є членами Релігійної громади і не мають відношення до Парафіяльних зборів. Натомість Загальні збори Релігійної громади можуть скликатись виключно її членами (священно- та церковнослужителями, засновниками парафії та мирянами), а не жителями всієї сільської громади. Позивач також вважає, що всупереч Статуту Релігійної організації, Протокол № 1 від 31.01.2019 не містить необхідних реквізитів, зокрема, підписів настоятеля, секретаря, п`ятьох членів зборів, а також не затверджений єпархіальним архієреєм.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що Загальні збори, на яких прийнято оскаржувані ним рішення, проводилися без його участі, без належного та завчасного повідомлення про їх проведення, чим було порушено права членів Релігійної громади та всіх інших учасників Релігійної організації на прийняття рішення щодо визначення підлеглості та зміну керівного органу. Членство в Релігійній організації є фіксованим, а тому тільки Парафіяльні збори приймають нових членів Релігійної громади, які для цього подають відповідну письмову заяву. Тобто всі жителі сільської громади не можуть автоматично бути членами Релігійної організації, а отже приймати рішення щодо її діяльності.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що Загальні збори, на яких були прийняті рішення, оформлені Протоколом № 1 від 31 01.2019, проводились віруючими громадянами, однак не членами Релігійної громади, які, на його думку, мають виключні повноваження на прийняття рішень про зміну підлеглості (у канонічних та організаційних питаннях), а також зміну керівника та керівного органу релігійної організації. Протокол № 1 від 31.01.2019, всупереч вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», був підписаний лише головою зборів - ОСОБА_2 та секретарем зборів - ОСОБА_3 , а не всіма членами Релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Позивач також стверджує, що 17.03.2019 (зазначає, що у позовній заяві помилково вказано дату 17.03.2020) відбулися Загальні збори Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) у новому складі, про проведення яких попередні члени Релігійної громади та керівництво не знали. Водночас на вказаних зборах, за відсутності кворуму, були прийняті рішення, які оформлені Протоколом № 2 та якими була затверджена нова редакція Статуту, змінено назву Релігійної громади та юридичну адресу.

02.04.2019 Наказом начальника Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації № 38 зареєстровано Статут Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" у новій редакції. Підставою для прийняття наказу стала заява від 21.03.2019, подана від імені Релігійної громади ОСОБА_2. та рішення Загальних зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви, оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019.

04.04.2019 Державним реєстратором Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецьким Ігорем Олександровичем здійснено запис за № 2000578: (зміни) до установчих документів юридичної особи «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21)» на Релігійну організацію «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)" (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, вул. Виноградна, буд. 35-А).

04.04.2019 Державним реєстратором Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецьким Ігорем Олександровичем здійснено запис за № 3000578, яким змінено керівника юридичної особи.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки Загальні збори були скликані та проведені з порушенням процедури, визначеної чинною редакцією Статуту «Релігійної громади Свято-Успенського храму с. В. Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ», а Протоколи зборів оформлені не у відповідності до вимог Статуту, Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації безпідставно зареєструвало Статут у новій редакції, оскільки не виконало покладений на нього обов`язок щодо перевірки правомірності Протоколів та їх відповідності чинному Статуту, у зв`язку з чим, за доводами позивача, даний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Також позивач ОСОБА_1 стверджує, що Державним реєстратором Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації не було дотримано процедури реєстрації Статуту відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», у зв`язку з чим прийнято протиправний наказ та, як наслідок, - записи, внесені Державним реєстратором в Єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 28.12.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1283/21, розгляд зазначеної справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

На стадії відкриття провадження у цій справі судом встановлено необхідність в дослідженні матеріалів реєстраційної справи Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" (), у зв`язку із чим ухвалою від 28.12.2021 зобов`язано Могилів-Подільську районну державну адміністрацію надати суду вказані матеріали.

18.01.2022 на адресу суду надійшов лист Могилів-Подільської районної державної адміністрації за № 86/02-02.09 від 12.01.2022, в якому повідомлено про неможливість виконати вимоги ухвали суду від 28.12.2021 щодо надання матеріалів реєстраційної справи в зв`язку із передачею справи в 2018 році до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, де вона знаходиться по теперішній час.

За результатами підготовчого судового засідання (08.02.2022) судом постановлено ухвали (із занесенням їх до протоколу судового засідання) про продовження строку здійснення підготовчого провадження у справі на тридцять днів та оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні до 15.03.2022.

Також ухвалою суду від 08.02.2022 зобов`язано Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду від 08.02.2022 у справі №902/1283/21 направити на адресу Господарського суду Вінницької області реєстраційну справу Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)".

09.02.2022 до Господарського суду Вінницької області із супровідним листом за №03-10/49 від 09.02.2022 від Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації надійшли копії матеріалів реєстраційної справи Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", які долучені до матеріалів справи №902/1283/21 (а.с.169-219, т.1).

22.02.2022 до Господарського суду Вінницької області від Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації та Державного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації надійшов спільний відзив на позов (а.с. 1-22, т.2), в якому зазначені відповідачі заперечили проти позовних вимог, стверджуючи, що доводи позивача ОСОБА_1 про порушення його прав Управлінням та Державним реєстратором є помилковими і необґрунтованими. На думку відповідачів, у позивача наявний спір не з Державним реєстратором чи органом державної реєстрації, а порушення своїх прав він вбачає в ухваленні відповідного рішення Загальними зборами членів Релігійної організації про зміну канонічної підлеглості та у прийнятті нової редакції Статуту, а також щодо припинення діяльності позивача ОСОБА_1 як члена Парафіяльних зборів.

Вказані відповідачі вважають, що належним та ефективним способом захисту у даній справі є лише вимога позивача про визнання недійсним Статуту Релігійної громади села Велика Кісниця у новій редакції. Натомість вимога про визнання недійсним наказу про реєстрацію Статуту Релігійної громади у новій редакції, скасування запису про державну реєстрацію, не є самостійною підставою для вчинення реєстраційних дій, а тому ці позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Як вказали ці відповідачі у своєму відзиві, якщо позивач ОСОБА_1 як особа, яка вважає себе членом Релігійної громади Української Православної Церкви, не згоден з рішеннями Загальних зборів членів Релігійної громади, оформленими Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019 про зміну Релігійною громадою своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, позивач не позбавлений правом утворити нову релігійну громаду та укласти договір про порядок чергового користування культовою спорудою.

Відповідачами стверджується, що ними було прийнято рішення про проведення реєстраційної дії - внесення змін до відомостей у ЄДР про юридичну особу - Релігійну громаду Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, , відповідно до порядку проведення державної реєстрації, оскільки, як зазначено у відзиві на позов, недоліків у поданих документах для внесення змін до відомостей у ЄДР про юридичну особу - Релігійну громаду Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, , не виявлено. Релігійна громада залишилась юридичною особою, припинення у зв`язку з реорганізацією (поділом, злиттям, приєднанням) або ліквідацією Релігійної громади не здійснювалось. Зміни відбулись лише в частині зміни канонічної приналежності Релігійної громади, що відображені в Статуті, найменуванні та керівника юридичної особи відповідно до рішень, прийнятих членами Загальними зборами Релігійної громади села Велика Кісниця від 31.01.2019 та від 17.03.2019.

За результатами проведеного 15.03.2022 підготовчого засідання судом постановлено ухвалу про його відкладення до 26.04.2022.

26.04.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 26.05.2022.

03.05.2022 до суду надійшли письмові пояснення представниці Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" адвоката Чубенко С.В. У своїх поясненнях адвокат Чубенко С.В., зокрема, зазначила, що рішення Релігійної громади на Загальних зборах приймались у відповідності до чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Прийняте Загальними зборами Релігійної громади рішення про зміну канонічної та організаційної підлеглості (за яке проголосували більше ніж 2/3 членів Релігійної громади) є законним. Також представниця Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" вказала на відсутність будь-яких відомостей про те, представником якої саме Релігійної громади є позивач, а до позовної заяви не додані документи, що підтверджують представництво ОСОБА_1.

Окрім того, в наданих суду письмових поясненнях представниці Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" зазначено про те, що відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» рішення про зміну підлеглості ти внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі Загальні збори Релігійної громади можуть скликатися її членами. Тому Загальні збори Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» були скликані та проведені членами цієї Релігійної організації, як і передбачено законодавством.

З наданих суду письмових пояснень представниці Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" також слідує, що згідно із Протоколом № 1 Загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» від 31 січня 2019 року, враховуючи релігійні переконання членів Загальних зборів громади і результати голосування, було ухвалено рішення змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-1Іодільської єпархії УПЦ» та перейти під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на «Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)». За вказане рішення проголосували 203 члени Релігійної громади із 204-х присутніх на Загальних зборах, що становить більш ніж 2/3, як вимагає того Закон.

Крім того, вказане рішення було прийнято на Загальних зборах 31.01.2019, на яких були присутні члени Релігійної громади, які відповідають вимогам щодо членства в Релігійній громаді у відповідності до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та Статуту Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ.

Згідно із п. 1.3 Статуту Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ членами парафії є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ та даного Статуту, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті.

На виконання вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», а саме статті 14 Закону, яка передбачає реєстрацію статутів релігійної організації, членами Релігійної громади були подані усі необхідні документи до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації з метою реєстрації Статуту Релігійної громади в новій редакції та внесення відповідних змін до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За твердженнями представниці Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", Релігійна громада діяла у відповідності та на виконання вимог п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи», де зазначено, що Статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності. До приведення статутів (положень) у відповідність із цим Законом релігійні організації керуються положеннями діючих статутів (положень) у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак члени Релігійної громади діяли в межах та у відповідності до чинного законодавства.

З підстав, зазначених вище, представниця відповідача - Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" адвокат Чубенко С.В., просила суд повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог (а.с. 83-88, т.2).

26.05.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 07.06.2022.

07.06.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 30.06.2022.

В судових засіданнях з розгляду справи по суті судом неодноразово оголошувались перерви за клопотаннями представників сторін.

Так, 30.06.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про відкладення розгляду справи по суті на 30.08.2022.

30.08.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 27.09.2022.

27.09.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 13.10.2022.

13.10.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 26.10.2022.

26.10.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 09.11.2022.

09.11.2022 представником відповідача - Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" адвокатом Бабієм В.В. подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 165, т.2).

Заява представника відповідача вмотивована тим, що відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. Спеціальна позовна давність в один рік має застосовуватися і до рішень Загальних зборів Релігійної громади, як найвищого органу управління даної юридичної особи.

09.11.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 16.11.2022.

15.11.2022 засобами електронного зв`язку до суду надійшла заява представника позивача адвоката Басса О.О. «про виправлення описки в позовній заяві» (а.с. 177, т.2), в якій повідомлено суд про те, що в прохальній частині позовної заяви було допущено описку: невірно вказано рік документу - Протоколу № 2, яким затверджено рішення та статут, а саме:

- в пункті 2 (два) прохальної частини позовної заяви помилково зазначено дату « 17.03.2020» замість « 17.03.2019»;

- в пункті 3 (три) прохальної частини позовної заяви помилково зазначено дату « 17.03.2020» замість « 17.03.2019».

А також в описовій частині позовної заяви, а саме:

- в передостанньому - дев`ятому абзаці сторінки 4 (чотири) помилково зазначено дату « 17.03.2021» замість « 17.03.2019»;

- в останньому - десятому абзаці сторінки 4 (чотири) помилково зазначено дату « 17.03.2020» замість « 17.03.2019»;

- в третьому абзаці сторінки 7 (сім) помилково зазначено дату «17.03.2020» замість «17.03.2019».

Оскільки дана заява не змінює підстав чи предмету позову, не збільшує чи зменшує позовні вимоги, відповідає наявним у справі доказам, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, розгляд спору судом здійснюється з урахуванням зазначених виправлень.

16.11.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 02.12.2022.

02.12.2022 судом постановлено протокольну ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 07.12.2022.

02.12.2022 представник позивача адвокат Лисенко С.В. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу 07.12.2022 без його участі.

Також 02.12.2022 представник позивача адвокат Лисенко С.В. подав до суду в письмовому вигляді промову в дебатах, де підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що такими діями відповідачів, як проведення зібрання громадян, які не є членами парафії, та у спосіб, не передбачений Статутом Релігійної організації, що призвело до зміни канонічної підлеглості і підпорядкуванню Православній церкві України, порушуються права позивача на свободу віросповідання, яке гарантоване ст. 35 Конституції України, ст. 9 Європейської Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку представника позивача, зміною канонічного підпорядкування порушується можливість позивача практикувати релігійне життя. Одними з основних засобів для досягнення цієї мети є церковні таїнства, такі як Хрещення та Причастя. В отриманні Причастя для досягнення мети вічного життя православний християнин повинен практикуватися постійно і все життя. Це метафізичне таїнство, яке ґрунтується виключно на вірі в те, що саме дане конкретне Причастя іде від Бога і змінює людину на краще, а не просто суміш вина і хліба. Отже, якщо християнин не практикується в Причасті, основному елементі даного віровчення, то втрачається весь сенс його релігійного життя. Одним з православних догматів, викладених в тому числі в молитві «Символ віри» - є догмат про єдину Соборну і Апостольську Церкву. Тобто Церкву, як організацію, керівники (архієпископи) якої мають пряме апостольське приємство, про що написано в статуті УПЦ. Іншими словами, право вчиняти богослужіння та відправляти таїнства, за якими приходять віряни. Церква повинна бути єдиною і соборною, тобто такою, в якій не має ворожнечі, розбрату тощо. Тому лише таїнства отримані в єдиній Соборній і Апостольській Церкві будуть належними та такими, що приведуть до вічного життя.

Позивач вважає, що Православна Церква України не підпадає під критерії єдиної Соборної і Апостольської Церкви, адже не має Апостольського приємства і організовується, в тому числі, за рахунок парафій УПЦ. Позивач також стверджує, що єдиною церковною організацією, яка може надати йому ті церковні таїнства, на які він розраховує у відповідності зі своїми релігійними переконаннями, є Українська Православна Церква. У разі проведення богослужінь священнослужителем Православної церкви України у культовій споруді, яку контролює відповідач - Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)», позивач не зможе належним чином вести своє релігійне життя.

Щодо підстав визнання незаконними та скасування рішення Загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви», яке оформлено Протоколом №1 від 31.01.2019, та рішення Загальних зборів Релігійної організації, яке оформлено Протоколом №2 від 17.03.2020, та затвердженого останнім Протоколом відповідного Статуту, позивач стверджує, що в матеріалах справи не міститься, а відповідачами не доведено, що особи, які вказані в додатку до Протоколу № 1 від 31.01.2019, є віруючими громадянами православного толку або мають якісь інші права чи інтереси по відношенню до даної Релігійної організації. На осіб, які ініціюють проведення будь-яких зборів, покладаються і обов`язки щодо їх організації, сповіщення зацікавлених осіб, забезпечення та перевірки явки уповноважених на прийняття відповідних рішень осіб, тобто забезпечення легітимності прийнятого на таких зборах рішення. В матеріалах справи міститься рішення органу місцевого самоврядування про те, що 31.01.2019 були організовані збори жителів села Велика Кісниця, а не Загальних зборів Релігійної громади.

Про організацію саме Загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви» ініціативною групою з членів Релігійної організації матеріали справи, за твердженнями представника позивача, доказів не містять.

Оскаржуваний Протокол №1 повинен бути підписаний не головою та секретарем Загальних зборів, а не менш як двома третинами від кількості членів Релігійної громади. В матеріалах справи міститься аркуш з текстом «список віруючих громадян, які були присутні на Загальних зборах щодо зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації ««Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ» від 31.01.2019, що є додатком № 1 до оскаржуваного Протоколу № 1 від 31.01.2019, підписаний головою зборів ОСОБА_2 та секретарем зборів ОСОБА_3 , та додано 9 аркушів з підписами різних невстановлених осіб, майже кожен аркуш починається з нової нумерації.

В ході судового засідання відповідачі зазначили, що це списки саме вірян - членів Загальних зборів Релігійної організації, які були присутніми на зборах і підтримали відповідні рішення.

З такими твердженням відповідачів позивач погодитися не може, адже на його думку, відсутній логічний ланцюг, за яким можна було б з`єднати ці десять аркушів в одне ціле. На жодному аркуші не зазначено, що громадяни, прізвища та імена яких містяться на цих аркушах, мають відношення до згадуваних Загальних зборів, не зазначено, що ці особи є членами відповідної Релігійної організації тощо. Позивач вважає, що це може бути як список мешканців села, які прийшли на Загальні збори мешканців села, так і будь-які інші списки осіб, складені в будь-який період часу.

Також в матеріалах справи міститься аркуш з написом «Список вірян, які підтримали перехід храмів села Велика Кісниця від УПЦ МП до ПЦУ та наступні за ним 13 аркушів зі списками громадян в кількості 450 осіб. На думку представника позивача, цей документ також не може слугувати належним доказом з тих же підстав. Крім того, в Загальних зборах від 31.01.2019 брали участь 204, а не 450 осіб. Представник позивача вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що оскаржуваний Протокол від 31.01.2019 підписали не менше як дві третини від кількості членів Релігійної громади.

Згідно з Протоколом № 2 від 17.03.2019 у Загальних зборах Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ», яким, в тому числі, було затверджено Статут Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів- Подільської Єпархії Української Православної Церкви» прийняло участь 217 осіб і всі ці особи одноголосно голосували «За» по всіх питаннях порядку денного, але в матеріалах справи список таких осіб відсутній. Так само, як і попередній Протокол, цей Протокол підписано головою та секретарем цих зборів, а не двома третинами від кількості членів відповідної Релігійної громади.

Список віруючих громадян, які були присутні на Загальних зборах Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви» щодо поновлення списку Парафіяльних зборів і прийняття Статуту у новій редакції, який відповідачі представили як додаток № 2 до Протоколу Загальних зборів від 17.03.2019, позивач вважає таким, що також не може слугувати належним доказом прийняття відповідних рішень, адже цей список містить лише 68 осіб, що не становить навіть половини від 217 осіб, які згідно цього ж Протоколу, начебто брали участь у Загальних зборах і проголосували за відповідні рішення.

Також представник позивача вважає, що матеріали справи не містять повідомлення про проведення Загальних зборів від 31.01.2019 та 17.03.2019 безпосередньо зацікавлених осіб, які згідно Витягу з Протоколу Загальних парафіяльних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» від 27.01.2019 визнавали себе членами цієї Релігійної організації, а саме: позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Окрім того, представник позивача стверджує, що матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження того, що Загальними зборами чи Парафіяльними зборами Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви» у відповідності до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» було прийнято рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до Статуту цієї Релігійної організації.

Щодо визнання незаконним та скасування Наказу начальника Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації № 38 від 02 квітня 2019 року, представник позивача зазначив, що документи, подані ініціативною групою для затвердження відповідних змін до статуту Релігійної організації, складені з порушенням діючого на той момент Статуту цієї Релігійної організації та статті 8 Закону.

На думку представника позивача, відповідач необ`єктивно розглянув подані документи та надав перевагу одній Релігійній організації на користь іншої, в результаті чого Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви» припинила існування.

На визначену судом дату, 07.12.2022, в судове засідання з`явився Державний реєстратор Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецький Ігор Олександрович, який пояснив, що Управління заперечує щодо змісту і вимог позовної заяви ОСОБА_1 , висновки ОСОБА_1 про порушення його прав Управлінням та Державним реєстратором вважає помилковими і необґрунтованими, зазначаючи зокрема про те, що:

- в оскаржуваному Статуті немає положень, які б не відповідали чи суперечили чинному законодавству. Навпаки, Статут Релігійної організації за результатами Загальних зборів від 17 березня 2019 року, оформлених Протоколом №2, приведено у відповідність із Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації", як того вимагає п. 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України № 2673 від 17 січня 2019 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи". Зокрема, до Статуту введено положення про такий керівний орган, як Загальні збори та щодо процедури зміни підлеглості релігійної громади.

Право Релігійної громади на зміну канонічної підлеглості, яке мало місце 31 січня 2019 року та 17 березня 2019 року, шляхом внесення відповідних змін до Статуту Релігійної громади на підставі рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до Статуту, які ухвалені Загальними зборами Релігійної громади, скликаними її членами, закріплено ст. 8 Закону № 987-ХІІ. Тобто члени Релігійної громади вправі змінювати свою релігію та спільно задовольняти релігійні потреби, що й було визначено на Загальних зборах Релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості Релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється на Загальних зборах цієї громади саме у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 8 вказаного Закону.

На думку Управління та Державного реєстратора, відсутні правові підстави вважати, що Загальні збори Релігійної громади, оформлені Протоколом № 1, які відбулися 31 січня 2019 року, де зокрема було прийнято рішення змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади та Загальні збори Релігійної громади, оформлені Протоколом № 2, що відбулися 17 березня 2019 року, на яких зокрема прийнято Статут Релігійної громади у новій редакції, відбулися з порушенням вимог чинного законодавства чи положень чинного на момент їх проведення Статуту. Адже вони могли скликатися будь-яким із членів громади, що так і відбулося, рішення приймалося Загальними зборами, як це передбачає ст. 8 Закону. Відповідачі вважають, що позивачем не доведено порушень чинного законодавства чи Статуту, які б знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Доводи позивача, що вказані дії щодо зміни підлеглості Релігійної громади суперечать Статуту у попередній редакції, а також, що стосується членства у Релігійній громаді, за твердженнями Салецького І.О. , не відповідають дійсності, оскільки в силу п. 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України № 2376 від 17 січня 2019 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи" «статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності. До приведення статутів (положень) у відповідність із цим Законом релігійні організації керуються положеннями діючих статутів (положень) у частині, що не суперечить цьому Закону». В даному випадку положення Статуту у редакції від 2016 року суперечили положенням законодавства щодо процедури зміни підлеглості Релігійної громади та прийняття у зв`язку із цим Статуту у новій редакції, тому мав застосовуватися Закон № 987-ХІІ в редакції Закону № 2376 від 17 січня 2019 року.

На підставі наведеного відповідачі вважають, що немає підстав для визнання Статуту недійсним, за відсутності доказів, які б спростовували волевиявлення членів Релігійної громади змінити канонічну підлеглість. Саме по собі рішення Загальних зборів членів Релігійної громади про зміну підлеглості Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях, якщо цим рішенням не вирішувався порядок відвідування церкви, заборони проведення релігійних обрядів - будь-чиїх прав на свободу віросповідання, порушено бути не може. В той же час, рішеннями Загальних зборів членів Релігійної громади, оформленими Протоколами №№ 1 і 2, жодні питання щодо відвідування церкви або заборони проведення релігійних обрядів, у тому числі і відвідування церкви або зміни віросповідання саме ОСОБА_1 не вирішувалося і не приймалося. Перебування ОСОБА_1 у складі членів Парафіяльних зборів не є реалізацією ним ані права на свободу віросповідання, ані будь-якого іншого права, на захист якого він міг звернутися з позовом за правилами Господарського кодексу України, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з юридичною особою - Релігійною громадою, як це визначає ст.25 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Разом з цим, відповідачі в особі Управління та Державного реєстратора вважають, що позивач не позбавлений можливості сповідувати обрану релігію, відкрито висловлювати і вільно поширювати свої релігійні переконання у лоні УПЦ МП, брати участь у релігійних обрядах, оскільки будь-якого рішення про заборону відвідувати храм, заборону позивачу на свободу віросповідання в лоні УПЦ МП оскаржуваним рішенням не приймалось, а Статутом у новій редакції не передбачено. Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, не позбавлена права утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном, відтак позивач ОСОБА_1 не позбавлений права залишитися в лоні УПЦ.

В судовому засіданні 07.12.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи доводів позивача ОСОБА_1 про те, що його власні права порушено, суд взяв до уваги, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 зазначено, що, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Одним з проявів верховенства права, підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

У даному випадку позивач поміж іншим оскаржує рішення Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлені Протоколами №1 від 31.01.2019 та № 2 від 17.03.2019, ставить вимоги про визнання недійсним та скасування Статуту, прийнятого на Загальних зборах 17.03.2019. Загальні збори, на яких було прийнято оскаржувані рішення, на думку позивача, проведені сторонніми особами - жителями села Велика Кісниця, які не є членами Релігійної громади, не включені до складу Парафіяльних зборів Релігійної громади та не мали права приймати рішення про зміну підлеглості Релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, а Парафіяльні збори в порядку, передбаченому Законом та Статутом громади не скликались та не проводились.

Підставою позову у даній справі є незгода ОСОБА_1 з рішеннями Загальних зборів Релігійної громади, оформленими Протоколом № 1 від 31.01.2019, Протоколом № 2 від 17.03.2019 про зміну канонічної підлеглості, про реєстрацію Статуту в новій редакції, зміну керівного складу, зміну назви, оскільки, вони прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, особами, які не мали права його приймати, а також незгода з подальшими діями щодо відповідного затвердження (реєстрації) змін про релігійну громаду.

Необхідно відзначити, що рішення Загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт (аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 20.03.2018 року у справі №916/375/17).

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлений, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень (аналогічна позиція викладена в постановах ВС від 21.03.2018 у справі № 927/699/17, від 20.03.2018 у справі № 916/375/17, від 01.03.2018 у справі № 916/4139/15, від 28.03.2018 у справі № 910/22291/16, від 31.01.2018 у справі № 927/265/17).

Рішення, які були прийняті Загальними зборами Релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (Релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів Релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.

Таким чином, рішення про зміну канонічної належності зачіпає права виключно членів релігійної громади (постанова Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі №233/3516/18-ц).

Належність ОСОБА_1 до складу Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви" підтверджується матеріалами справи, зокрема Протоколом № 1 від 20.12.2015 Загальних зборів віруючих Релігійної громади Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви (а.с. 34-36, 1). ОСОБА_1 також входив до складу уповноважених представників вказаної Релігійної громади.

Згідно з Протоколом № 2 від 15.05.2016 Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 до проведення оскаржуваних у даній справі реєстраційних дій був заступником голови Парафіяльної ради, членом Парафіяльних зборів (а.с. 46-50, т.1).

Отже, позивач ОСОБА_1 являвся уповноваженим представником, членом ревізійної комісії Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, що підтверджується Протоколом №1 Загальних зборів вказаної Релігійної громади.

Згідно Протоколу № 2 Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, ОСОБА_1 був заступником голови Парафіяльної ради (до проведення реєстраційних дій, які є предметом судового розгляду).

Підтвердженням того, що позивач є членом Парафіяльної ради Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» та вірянином саме Української Православної Церкви, є також Витяг з Протоколу Загальних парафіяльних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» від 27.01.2019.

ОСОБА_1 , як член та учасник Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, був наділений визначеними повноваженнями в управлінні Релігійною громадою та є особою, наділеною правом на звернення до суду з даним позовом.

Суд при цьому звертає увагу на те, що відповідно до чинного законодавства України судовому захисту підлягають не лише порушені права певних осіб, а і їх охоронювані законом інтереси.

Суд також відзначає, що діяльність певної релігійної організації виключно в межах, порядку і спосіб, встановлений законом, у тому числі в частині внутрішньої діяльності (організації), прийняття рішень, змін до установчих документів тощо, виключно з дотриманням чинного законодавства, є беззаперечним інтересом будь-якого члена відповідної громади та прихожанина храму. Такий інтерес підлягає судовому захисту в установленому законом порядку.

Відтак суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача - Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" про те, що позивач в даній справі є неналежним та про необхідність відмови в позові з цієї підстави.

Визначившись з підвідомчістю даного спору судам господарської юрисдикції, суд врахував, що положеннями пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування справ між цивільною та господарською юрисдикціями, визнавши юрисдикцію господарського суду у справах про спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 також звернула увагу, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач та інші учасники справи акціонерами (учасниками) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 10.09.2019 у справі №921/36/18, від 18.03.2020 у справі №466/6221/16-а, від 15.04.2020 у справі №804/14471/15, від 03.11.2020 у справі №922/88/20.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 у справі №673/1400/19 зазначив, що фактично підставою позову є незгода релігійної організації з рішенням загальних зборів членів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості, оформленим протоколами №1 від 23 лютого 2019 року та №2 від 27 лютого 2019 року №2, оскільки, на думку цієї організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали права його приймати, за відсутності необхідного кворуму, всупереч раніше прийнятому на загальних парафіяльних зборах релігійної громади рішенню. Позивач бачить порушення своїх прав в ухваленні відповідного рішення загальними зборами членів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості та у прийнятті нової редакції статуту. Тобто, має місце спір між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), який відноситься до спорів щодо управління такою юридичною особою. Відповідно до частин першої, третьої статті 167 Господарського кодексу України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув. Регулювання корпоративних відносин здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про господарські товариства", Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", іншими нормативно-правовими актами, і безпосередньо установчими документами товариства. Отже, спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

А тому даний спір підлягає розгляду Господарським судом Вінницької області.

Вирішуючи даний спір по суті, суд відзначає, що взаємовідносини церкви та держави визначаються Декларацією про державний суверенітет України, Конституцією України та Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації". Правовою формою цих відносин є режим відокремлення від церкви.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Однією із особливостей ставлення держави до церкви (релігійних організацій) та законодавчі положення, які характеризують правовий зміст відокремлення церкви від держави в Україні, є те, що держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, тобто держава не втручається і не забороняє діяльності конфесійних організацій, якщо останні не порушують чинного законодавства, не посягають на життя, здоров`я, гідність особи, права інших громадян та організацій тощо.

Згідно частин першої та другої статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Європейським судом по справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" досліджувалися питання щодо наявності втручання у право на свободу віросповідання скаржника, відповідності цього втручання закону, а також те, чи переслідувало втручання легітимну мету та чи було необхідним у демократичному суспільстві.

У зазначеному рішенні встановлено, що за результатами розгляду спору в межах національної судової процедури було порушено статтю 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) витлумачену у світлі пункту 1 статті 6 та статті 11 Конвенції.

Водночас право на свободу віросповідання не було виправданим і брак гарантій проти свавільних рішень органів реєстрації не був виправлений національними судами, оскільки відсутність узгодженості та передбачуваності законодавства не дозволяла їм дійти інших висновків у справі.

Надаючи тлумачення статей 9 та 11 Конвенції в контексті обмеження передбачених ними прав, Європейський суд визнав, що в демократичному суспільстві дійсно може виникнути необхідність обмежити свободу віросповідання задля узгодження інтересів різних релігійних груп.

Зі змісту пункту 2 статті 9 Конвенції випливає, що свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише обмеженням, встановленим законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У своєму рішенні по справі "Коккінакіс проти Греції" Європейський суд зазначив, що як визначено у статті 9 Конвенції, свобода думки, совісті та релігії виступає однією з підвалин "демократичного суспільства" у значенні, що вживається у пункті 31 Конвенції. Основоположний характер прав, гарантованих його пунктом 1 статті 9 Конвенції, знаходить своє відображення, зокрема, у формулюванні параграфа, що передбачає обмеження на них. На відміну від других параграфів статей 8, 10 і 11 Конвенції, які охоплюють права, що перераховуються в перших параграфах цих статей, у другому параграфі статті 9 Конвенції згадується лише про "свободу сповідувати релігію чи переконання" (пункт 33).

Перелік таких обмежень, за вказівкою Європейського суду у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України", є вичерпним, вони мають чітко тлумачитись в межах обмеженої самостійної оцінки, наданої державі, і лише переконливі та нездоланні причини можуть виправдовувати запровадження таких обмежень. При цьому держава має незначні межі для власної самостійної оцінки в цих питаннях.

Таким чином, при вирішенні спору по суті національні суди мали дослідити, чи було втручання у право на свободу віросповідання необхідним у демократичному суспільстві, тобто здійсненим в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, здійснюючи правову оцінку обставин справи, суди повинні спиратися на положення статті 9 Конвенції, а також на прецедентне право Європейського суду, що є джерелом тлумачення вказаної статті, надаючи її приписам більш конкретного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Судом встановлено, що Релігійна організація - «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» була створена у 2001 році відповідно до ст.14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», у редакції Закону, чинній на день створення організації.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Релігійна організація «Управління Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви» як юридична особа зареєстрована 17 квітня 2013 року.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно із ч.4 ст. 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Стаття 91 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Релігійні організації, керівні центри яких знаходяться за межами України, можуть керуватись у своїй діяльності настановами цих центрів, якщо при цьому не порушується законодавство України. Не регламентовані законом відносини держави з релігійними управліннями і центрами, в тому числі й тими, що знаходяться за межами України, регулюються відповідно до домовленостей між ними і державними органами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях. Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству

Статут вищевказаної Релігійної організації був зареєстрований на підставі Наказу начальника управління у справах національностей та релігій №7 від 19.01.2016. Нова редакція Статуту Релігійної організації затверджена Керуючим Могилів Подільською єпархією Української Православної Церкви Митрополітом Могилів-Подільським і Шаргородським Аганітом.

Цим Статутом визначено порядок діяльності вказаної Релігійної громади.

Відповідного до наявного в матеріалах справи копії Статуту Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. В.Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви» в редакції 2016 року, а саме п. 1.1, Релігійна громада Свято-Успенського храму с. В.Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви - релігійна організація, первинний структурний підрозділ Української Православної Церкви, який безпосередньо входить до складу Могилів-Подільської єпархії, перебуває під керівним наглядом свого єпархіального архієрея і керується священиком - настоятелем, який призначається єпархіальним архієреєм.

Відповідно до п. 1.3 Статуту членами парафії є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ та даного Статуту, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті.

Згідно п.1.5 Статуту парафія здійснює свою діяльність при дотриманні діючого Законодавства, Статуту УПЦ, Статуту Вінницької єпархії, а також цього Статуту.

Згідно з п.п. 2.1 Статуту Парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель парафії, є вищим органом управління парафії.

Відповідно до п.п. 2.2 Статуту, до складу Парафіяльних зборів належать священно- та церковнослужителі, засновники парафії, а також миряни, члени даної парафії, які регулярно беруть участь у літургійному житті парафії, відзначаються християнською доброчесністю, досягли повноліття, не перебувають під забороною в священослужінні, церковним або кримінальним судом загальної юрисдикції.

Пунктом 2.3 Статуту передбачено, що прийняття нових членів до складу Парафіяльних зборів, так само як і вихід з них, здійснюється на підставі прохання за рішенням Парафіяльних зборів.

Згідно п. 2.6 Статуту, Парафіяльні збори скликаються настоятелем спільно з Парафіяльною радою або, за розпорядженням єпархіального архієрея благочинним, або іншим уповноваженим представником єпархіального архієрея у міру потреби, але не рідше, ніж один раз на рік.

Відповідно п. 2.7 Статуту, Парафіяльні збори працюють на основі порядку денного, поданого настоятелем спільно з Парафіяльною радою.

Пунктом 2.8 Статуту передбачено, що роботою Парафіяльних зборів керує настоятель згідно з ухваленим регламентом.

Згідно п. 2.10 Статуту Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності не менше 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів, рішення яких приймаються простою більшістю голосів. При рівній кількості голосів голос головуючого є вирішальним.

Пунктом 2.11 Статуту передбачено, що Протокол Парафіяльних зборів підписується настоятелем, секретарем та 5 членами зборів, які обираються для цього.

У п. 2.13 Статуту зазначено, що протокол Парафіяльних зборів затверджується єпархіальним архієреєм, тільки після цього ухвалені рішення набувають чинності.

Згідно п. 2.23 Статуту, настоятель, який призначається єпархіальним архієреєм для духовної опіки віруючих та керування причтом і парафією, очолює парафію. У своїй діяльності настоятель підзвітний єпархіальному архієрею.

Відповідно п. 5.1 Статуту, зміни та доповнення до цього Статуту вносяться на розгляд Парафіяльних зборів уповноваженими представниками парафії виключно із згоди єпархіального архієрея і реєструються в тому ж порядку, що і Статут.

Згідно п. 6.2 Статуту, реорганізація або ліквідація релігійної організації здійснюється відповідно до її власних настанов. Реєстрація статутів новоутворених після реорганізації релігійних організацій здійснюється в порядку встановленому статтею 14 Закону «Про свободу совісті та релігійних організацій».

Пунктом 7.4 Статуту передбачено, що у разі припинення діяльності Парафії, її правонаступником виступає Могилів-Подільська єпархія УПЦ.

Підпунктом 1.1, 1.7, 1.8 Статуту, зареєстрованого Наказом начальника Управління у справах та релігій №7 від 19.01.2016, визначено, що Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ - релігійна організація, первинний структурний підрозділ Української Православної Церкви, який безпосередньо входить до складу Могилів-Подільської єпархії, перебуває під керівним наглядом свого єпархіального архієрея і керується священником-настоятелем, який призначається єпархіальним архієреєм. Парафія у своїй релігійній, адміністративно-фінансовій та господарській діяльності підпорядкована й підзвітна єпархіальному архієрею. Парафія виконує рішення Єпархіальних зборів, Єпархіальної ради та розпорядження єпархіального архієрея. Парафія керується настоятелем, Парафіяльними зборами та Парафіяльною радою.

Згідно п.п. 1.10 Статуту, для отримання статусу юридичної особи парафія реєструється органами державної влади в поряду, передбаченому чинним законодавством. Парафія як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного Законодавства і цього Статуту.

Згідно положень Статуту Релігійної громади Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви та Статуту про управління УПЦ, Парафіяльні збори є вищим органом управління парафії, крім вирішення питання щодо прийняття статуту релігійної громади при створення релігійної громади в розумінні ч. 2 статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації» та щодо зміни підлеглості релігійної громади в розумінні статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації".

15.02.2019 Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви подала заяву №4 від 15.02.2019 голові Вінницької державної адміністрації, начальнику відділу у справах національностей та релігій, в якій просила прийняти до відома Витяг з Протоколу № 8 Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви Настоятель Свято-Успенського храму Протоієрей ОСОБА_7) у своєму листі зазначив про те, що всі жителі села не можуть автоматично бути членами релігійної організації, а значить і приймати рішення щодо її діяльності, інші протоколи, окрім наданого за даною заявою є нечинними (а.с.56-57, т.1).

Згідно Витягу з Протоколу № 8 Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви прийнято рішення "висловити від імені Релігійної громади Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії в с. Велика Кісниця Української Православної Церкви вірність Українській Православній Церкві на чолі з предстоятелем - Блаженнійшим Онуфрієм, Митрополитом Київським та відмовитись від будь-якої зміни підлеглості релігійної громади Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії в с. Велика Кісниця у канонічних і організаційних питаннях. Про прийняте рішення релігійної громади офіційно повідомити Вінницьку державну адміністрацію шляхом надання їй витягу цього протоколу" (а.с.51-55, т.1).

02.04.2019 Наказом начальника Управління у справах національностей та релігій облдержадміністрації №38 було зареєстровано Статут Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської Єпархії Української православної церкви (ПЦУ)» у новій редакції. Підставою для винесення наказу стала заява від 21.03.2019, подана від імені Релігійної громади уповноваженою ОСОБА_2., та рішення зборів Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви від 31.01.2019, оформлене Протоколом № 1.

Як пояснив суду представник позивача адвокат Басс О.О. в підготовчому судовому засіданні 26.05.2022, позивачем ставиться під сумнів факт проведення Загальних зборів Релігійною громадою, з урахуванням тверджень останнього про те, що 31.01.2019 мали місце загальні збори не Релігійної, а Територіальної громади села В. Кісниця Ямпільського району.

Представницею відповідача - адвокатом Чубенко С.В. у судових засіданнях зазначалось про те, що порядок скликання загальних зборів Релігійної громади не визначений ані Законом, ані Статутом. По оголошенню на збори прийшло 204 особи. Тому будь-яких інших доказів про те, як скликалися Загальні збори, окрім того, що в громадських місцях села Велика Кісниця були розвішані відповідні оголошення, у відповідача немає. Останній може лише надати лише текст оголошення, яке розміщувалося в місцях масового скупчення людей в селі. Представниця відповідача суду пояснила, що зразків оголошень не збереглося; за десять днів до проведення зборів як 31.01.2019, так і 17.03.2019 в громадських місцях були розміщені оголошення про те, що будуть проводитися збори про зміну канонічної підлеглості; при проведенні наступних зборів 17.03.2019 оголошено про те, що будуть прийматися рішення у зв`язку зі зміною канонічної підлеглості, зокрема внесення змін до статуту чи прийняття статуту в новій редакції. Кожного дня оголошення, якщо воно було зірвано, поновлювалось. Представниця відповідача стверджувала, що можливість побачити оголошення про проведення мали усі члени Релігійної громади. Крім розміщення оголошення, кожного члена Релігійної громади повідомлялось про проведення зборів особисто, за телефоном, при зустрічі тощо. Всі особи, які вважали себе членами Релігійної громади, прийшли на всі збори.

Будь-яких доказів, що стверджують пояснення представниці відповідача, а саме доказів, які стосуються оголошення про проведення зборів, а саме: яким чином було розміщено оголошення про проведення Загальних зборів Релігійної громади, де саме розміщувалися ці оголошення, за який час до проведення Загальних зборів вони були розміщені, яким чином вручались повідомлення членам Релігійної громади про проведення Загальних зборів з питань зміни канонічної підлеглості, суду не надано.

В матеріалах наявний лист Виконавчого комітету Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області за підписом сільського голови Миколи Ганзюка у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Басса О.О. (лист № 02-18-296 від 23.09.2020, а.с. 90-91, т.1).

Як слідує з п.п. 7-8 даної відповіді, інформацією про склад та кількість віруючих, що були присутні (зафіксовані будь-яким іншим чином) на загальних зборах віруючих релігійної громади - Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» починаючи з дати створення релігійної організації (2001 рік) до 17 березня 2019 року, сільська рада не володіє.

На ім`я сільського голови 23.01.2019 за вх.-Б-07-02-14 надійшла заява від жителів громади про скликання сходу (зборів) громадян села Велика Кісниця на 31 січня 2019 року о 9:00 з порядком денним «Про перехід храмів УПЦ МП до ПЦУ».

За розпорядженням сільського голови №4 від 23.01.2019 було скликано позачерговий виконком, на якому розглянуто дану заяву та прийнято рішення "Про скликання загальних зборів громадян села" і вирішено скликати загальні збори громадян села 31 січня 2019 року, о 9:00 в приміщенні сільського будинку культури з наступним порядком денним: «Про перехід храмів УПЦ МП до ПЦУ».

В той же час загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви» 31 січня 2019 року не проводилось, оскільки на загальних зборах громадян села були відсутні голова та члени Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви». Отже, не було підстав приймати будь-які рішення.

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_2 та інших, адресована сільському голові села Велика Кісниця про скликання сходу громадян села Велика Кісниця на 31.01.2019 о 9:00 з порядком денним «про перехід наших храмів з ПЦУ МП до ПЦУ» (а.с. 96, т.1).

23.01.2019 сільським головою Миколою Ганзюком видано розпорядження №4 про скликання позачергового засідання Виконавчого комітету Великокісницької сільської ради 24 січня 2019 року о 10-й годині 00 хв. В приміщенні сільської ради з порядком денним:

« 1. Про скликання загальних зборів громадян села.

2. Різне» (а.с. 97, т.1).

Виконком Великокісницької сільської ради, розглянувши заяву ОСОБА_2 та інших, прийняв рішення «Про скликання загальних зборів громадян села». Вирішено скликати загальні збори громадян села 31 січня 2019 року, о 9:00 в приміщенні сільського будинку культури з наступним порядком денним: «Про перехід храмів УПЦ МП до ПЦУ».

Слід зазначити, що згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної, влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На переконання суду, з урахуванням вимог статті 35 Конституції України, якою передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, Виконавчий комітет Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області вийшов за межі службових повноважень, скликавши Загальні збори громадян села Велика Кісниця із порядком денним «Про перехід храмів з УПЦ МП до ПЦУ», оскільки повноваження скликання Загальних зборів з метою вирішення питань, які стосуються діяльності релігійної організації належить членам Релігійної громади.

Так, відповідно до процитованих вище положень Статуту Релігійної громади Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви», в редакції, яка була чинною на момент скликання Загальних зборів, а саме в редакції від 19.01.2016 за № 7, загальні збори релігійної громади можуть скликатись виключно її членами (священно- та церковнослужителями, засновниками парафії та мирянами).

На момент скликання Загальних зборів була чинною редакція Статуту Релігійної громади «Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ», зареєстрованого Наказом начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації № 7 від 19.01.2016. Тому скликання Загальних зборів даної Релігійної громади мало відбуватися з дотриманням вимог, передбачених редакцією Статуту 2016 року, чинною на момент скликання Загальних зборів Релігійної громади.

Наразі Загальні збори Релігійної громади можуть бути скликані членами цієї громади, які бажають змінити її канонічне підпорядкування - відповідно до вимог частини третьої статті 8 Закону. Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи" було внесено зміни до Закону та викладено статтю 8 в новій редакції. Вказані зміни набули чинності 31.01.2019, тобто у день проведення Загальних зборів Релігійної громади Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи" №2673-VIII від 17.01.2019, зокрема, ч. ч. 3, 4 ст. 8 передбачено, що держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Отже, питання про зміну підлеглості Релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до статуту належить до виключної компетенції членів загальних зборів Релігійної громади. Загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності відповідної релігійної громади, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів управління.

Загальні збори відбулись 31.01.2019, в день набрання чинності змінами, внесеними до статті 8 Закону (31.01.2019). Відтак процедура скликання Загальних зборів Релігійної громади повинна була дотримана відповідно до редакції Статуту Релігійної громади 2016 року, з урахуванням загальних вимог належного повідомлення про загальні збори всіх учасників. За умови дотримання процедури скликання Загальних зборів Релігійної організації, Загальні збори є правомочними.

Натомість суду не надано доказів належного повідомлення всіх осіб, що входять до складу Релігійної організації, вважають себе членами Релігійної організації, зокрема тих, які були вказані як члени даної Релігійної організації у Протоколах, які передували оскаржуваним.

Якщо Загальні збори, які відбулись 31.01.2019, були скликані і про їх проведення було оголошено сільським головою, то про проведення Загальних зборів, призначених на 31.03.2019, матеріали справи ніяких оголошень не містять.

Доводи ж представниці Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" адвоката Чубенко С.В. відносно того, що «оголошення про проведення зборів Релігійної громади було розміщено в громадських місцях, також про проведення зборів Релігійної громади повідомляли усно; законодавством не визначено порядок скликання зборів, відтак не передбачено особистого чи усного запрошення члена релігійної громади» не можуть бути визнані судом переконливими. Навіть за відсутності такого регулювання Релігійна організація (членом якої є позивач) являється юридичною особою, а тому права її учасників, так само як і проведення Загальних зборів учасників юридичної особи, мають відбуватися із дотриманням загальних принципів провадження діяльності та управління, передбачених законодавством України для юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Застосування закону за аналогією закону допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону. Такі висновки наведені в пунктах 43-45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19. Водночас у пунктах 56-58 постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду частково погодилась з висновком суду апеляційної інстанції стосовно можливості врегулювання положеннями статутів як нормативними актами порядку прийняття рішень за відсутності відповідного законодавчого регулювання, а також зауважила, що статут є актом, у якому закріплені локальні норми матеріального права, що врегульовують відносини, зокрема, стосовно управління юридичною особою. При цьому Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на приписи частини першої статті 8 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим застосування інституту аналогії закону для регулювання спірних відносин лише у випадку, якщо їх не врегульовано нормами права, які безпосередньо регулюють ці відносини, зокрема, актами законодавства або договором чи статутом.

Оскільки положеннями чинного законодавства України не врегульовано особливостей скликання рішень загальних зборів релігійних організацій, суд вирішує даний спір, застосовуючи аналогію закону щодо підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства.

Як роз`яснено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" №13 від 24.10.2008 (яка застосовується судом в частині, що не суперечить чинному законодавству) судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При цьому відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" (далі - Закон) Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Статтею 7 Закону (у редакції, чинній до 31.01.2019) визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Згідно зі статтею 8 Закону (у редакції, чинній до 31.01.2019) релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.

Частинами 1-6 статті 12 Закону встановлено, що статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про:

1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження;

2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання;

3) майновий стан релігійної організації;

4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів;

5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації;

6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Статут (положення) може містити й інші відомості, пов`язані з особливостями діяльності даної релігійної організації.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Документи, які визначають віросповідну діяльність, вирішують інші внутрішні питання релігійної організації, не підлягають реєстрації в державних органах.

Судом приходить до висновку, що під час скликання Загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії в с. В. Кісниця Української Православної Церкви», які було проведено 31.01.2019 та 31.03.2019, допущено порушення вимог п.п. 2-1- 2.6 чинного на час скликання Загальних зборів Статуту вказаної Релігійної організації.

Зокрема скликання Загальних зборів мало відбуватися за ініціативою Парафіяльних зборів та з дотриманням загальних для всіх юридичних осіб принципів належного повідомлення їх учасників про проведення Загальних зборів.

Натомість Загальні збори Релігійної організації були скликані сільським головою села Велика Кісниця.

Порушення порядку скликання Загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії в с. В. Кісниця Української Православної Церкви» вказує на недійсність прийнятих Загальними зборами спірних рішень.

Діючий станом на момент скликання Загальних зборів, які відбулись 31.01.2019, Статут Релігійної громади Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії Української Православної Церкви у редакції 2016 року в частині скликання Загальних зборів не суперечив редакції Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", чинній до 31.01.2019.

При цьому суд погоджується з доводами представниці відповідача про те, що за правилами ст.8 ст.14 Закону № 987-ХІІ зміна підлеглості Релігійної громади має проводитися на Загальних зборах Релігійної громади, а не на Парафіяльних, оскільки так наразі визначено Законом.

Однак це не скасовує тих вимог, що такі Загальні збори повинні призначатись з дотриманням процедури їх скликання, із забезпеченням належного повідомлення усіх членів Релігійної організації про порядок денний зборів, наданням можливості завчасно підготуватися до зборів, прийняти у них участь тощо.

При цьому наведені представницею Релігійної громади Свято-Успенського храму села Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) доводи щодо самоусунення на час проведення спірних зборів Голови Релігійної громади Української Православної Церкви (настоятеля храму), у будь-якому випадку не можуть свідчити про відсутність встановлених судом порушень при скликанні та проведенні Загальних зборів 31.01.2019 та 17.03.2019 та слугувати підставою для визнання їх такими, що відповідають положенням Статуту та законодавству.

Судом при розгляді даної справи також було встановлено, що Релігійна організація "Управління Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви" зверталась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Управління у справах Національностей та релігій Вінницької обласної Державної адміністрації до Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) про визнання незаконним та скасування наказу начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації №38 від 02.04.2019 в частині реєстрації статуту релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21) у новій редакції із зміною найменування на релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) () та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №2000578 від 04.04.2019 яким внесено (зміни) до установчих документів юридичної особи "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21)" на релігійну організацію Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, с. Велика Кісниця, вул. Виноградна, 35-А) та скасувати запис (реєстраційну дію) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №3000578 від 04.04.2019 яким змінено керівника юридичної особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ №38 від 02.04.2019 та запис про зміну підлеглості релігійної громади з Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21) у канонічних і організаційних питаннях на релігійну громаду Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, с. Велика Кісниця, вул. Виноградна, 35-А) є такими, що порушують приписи Закону України "Про свободу совісті та релігійної громади", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", а також положення Статуту "релігійної громади Свято-Успенського храму Могилів-Подільської єпархії в с. Велика Кісниця від 19.01.2016 №7" є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, прийняті з перевищенням наданих повноважень, а також з порушенням встановленого порядку та приписів чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2020 у справі №902/59/20 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано Наказ начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації №38 від 02.04.2019 в частині реєстрації статуту релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21) у новій редакції із зміною найменування на релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) (, вул. Виноградна, буд. 35-А, с. Велика Кісниця, Ямпільський район, Вінницька область).

Скасовано запис в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань за №2000578 від 04.04.2019 яким внесено (зміни) до установчих документів юридичної особи "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, село Велика Кісниця, пров. Першотравневий, 21)" на релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) (, адреса: 24546, Вінницька область, Ямпільський район, с. Велика Кісниця, вул. Виноградна, 35-А).

Скасовано запис (реєстраційну дію) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №3000578 від 04.04.2019 яким змінено керівника юридичної особи.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 902/59/20 рішення господарського суду Вінницької області від 01.06.20 у справі № 902/59/20 скасовано. Прийнято нове рішення про відмову в позові.

Як вказано у зазначеній постанові, «суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо порушення вимог статуту під час проведення загальних зборів членів релігійної громади Свято-Успенського храму с.В.Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії УПЦ, оскількирішення зборів є чинним та не було предметом оскарження у даній справі».

Відповідач в особі Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" заперечуючи проти позову та посилаючись на дотримання вимог законодавства при проведенні Загальних зборів, зокрема вказував на преюдиціальність для даної справи постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 902/59/20.

Так, частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів. Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 922/2391/16, а також у постанові від 18 червня 2021 року у справі № 910/16898/19.

Натомість у справі, що розглядається за №902/1283/21, предметом оскарження є рішення Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом №2 від 17.03.2019.

Виходячи з предмету даного спору, предметом оцінки та дослідження є доводи позивача про наявність підстав для визнання недійсними рішень Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019, зокрема через недотримання порядку скликання оспорюваних Загальних зборів Релігійної громади, що не було предметом дослідження у справі №902/59/20. Також суд бере до уваги відмінний склад учасників у справі №902/59/20 та у справі №902/1283/21.

Таким чином, факти, встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 902/59/20 не можуть визнані такими, що преюдиціальне значення для вирішення спору у справі № 902/1283/21 з огляду на відмінний склад учасників судового процесу та предмет позовних вимог.

Разом з тим, сукупність наявних у справі доказів вказує на недотримання порядку реєстрації Cтатуту у новій редакції, як то визначено ч.3 ст.14 Закону №987-ХІІ.

Так, Рішенням Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлене Протоколом № 2 від 17.03.2019, зокрема ухвалено:

- оновити список членів керівного органу Релігійної громади - Парафіяльних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019

- прийняти Статут Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви" у новій редакції та змінити назву на "Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019.

З проголошеного порядку денного Загальних зборів, призначених на 31.01.2019, достеменно не випливає, що це є Загальні збори саме членів Релігійної громади Свято-Успенського храму, а не всіх жителів села Велика Кісниця, що на цих Зборах будуть розглядатися внутрішні питання діяльності Релігійної організації, зокрема зміна її канонічної підлеглості.

Судом також встановлено, що згідно Додатку № 1 Протоколу № 1 Загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви" "Список віруючих громадян, які були присутні на загальних зборах..." від 31 січня 2019 року (а.с. 201-205, т.1) на цих Зборах були присутні 204 чоловіки.

Згідно ж "Списку вірян, які підтримали перехід храмів села Велика Кісниця від УПЦ МП до ПЦУ" наданого разом з відзивом на позовну заяву Управліннням та Державним реєстратором", кількість вірян складає, які підтримали перехід, складає вже 430 чоловік (а.с. 42-49, т.2).

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. При цьому суду не надано переконливих доказів на підтвердження того, що зазначена кількість складає або перевищує 2/3 від кількості членів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви".

Суд відзначає, що встановлені судом порушення під час скликання Загальних зборів, які відбулись 31.01.2019, в цілому є підставою для визнання рішень, прийнятих на таких Загальних зборах, недійсними.

Зважаючи на встановлений характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу Релігійної організації та/або її членів також відповідає позовна вимога про визнання недійсним та скасування Статуту Релігійної організації в новій редакції.

Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про Релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей статуту Релігійної організації в попередній редакції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19).

Якщо у зборах брали участь особи, які не вправі були діяти як орган юридичної особи, повноважний приймати нову редакцію статуту, то така нова редакція не є чинною, бо вона не була прийнята юридичною особою в особі відповідного органу.

Водночас реєстрація такої нової редакції порушує правову визначеність щодо того, статут у якій саме редакції є чинним - у новій чи в попередній.

Отже, позовна вимога фактично спрямована не на позбавлення статуту в новій редакції юридичної сили, а на захист порушеного інтересу в правовій визначеності.

Реєстрація статуту у новій редакції, прийнятій не органом юридичної особи, а не уповноваженими на це особами, може порушувати інтерес у правовій визначеності як членів Релігійної організації, так і самої Релігійної організації як юридичної особи. Такий інтерес підлягає судовому захисту.

З метою визнання недійсним статуту Релігійної організації в новій редакції позивачу необхідно було довести протиправність двох оскаржуваних рішень Загальних зборів, оформлених відповідними Протоколами, на підставі яких проведено державну реєстрацію.

Неправомірність реєстрації нової редакції Статуту Релігійної організації встановлена судом крізь призму незаконності рішень Загальних зборів, що оформлені Протоколом № 1 від 31.01.2019 та Протоколом № 2 від 17.03.2019.

До регулювання спірних правовідносин застосовуються як загальні норми, котрі визначають основи корпоративних правовідносин, так і спеціальні, які детермінують правові засади реалізації свободи совісті і діяльності релігійних організацій.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом судового захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ГК України установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повноважень ОСОБА_2, як керівника, чи повноважної особи для відповідного звернення щодо реєстрації нової редакції Статуту. Дана обставина суперечить положенням п.1 ч.3 ст. 15 Закону № 987-ХІІ.

Суд вважає, що наведені вище недоліки щодо оформлення документів, повноважності особи, яка подала вказані документі, змісту Протоколів загальних зборів є достатньо очевидними, щоб звернути на них увагу. Відтак наявність вказаних недоліків у процедурі подання документів для реєстрації Статуту Релігійної організації у новій редакції вказують на відсутність правових підстав для її здійснення.

В даному випадку законодавець у цій же ст.14 вказаного Закону визначив алгоритм дій органу, що реалізує державну політику у сфері релігії. Так, у відповідності до ч.17 ст.14 Закону № 987-ХІІ у разі подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, а також обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим неповного переліку документів, визначеного у цій статті, та/або оформлення їх без дотримання встановлених вимог, відсутності у статуті (положенні) релігійної організації відомостей, встановлених частиною третьою статті 12 цього Закону, релігійній організації пропонується у межах строків, встановлених цим Законом, усунути виявлені недоліки. При цьому ч.18 ст.14 цього Закону вказує на те, що у разі якщо релігійна організація не усунула виявлені недоліки протягом встановлених строків, всі документи, які надійшли до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, крім заяви про реєстрацію статуту (положення) релігійної організації (змін до них), повертаються їй супровідним листом із роз`ясненням причин такого повернення.

З огляду на системний аналіз положень ст.8, 14 Закону № 987-ХІІ, а також на сукупність наявних у справі доказів, суд вважає, що Державний реєстратор мав достатньо правових підстав для повернення поданих йому на реєстрацію документів.

Натомість залишивши поза увагою вказані недоліки, Державний реєстратор здійснив реєстрацію Статуту у новій редакції, чим порушив вимоги норм наведеного вище нормативно-правового акту.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Характер вчиненого правопорушення, яке полягало в ухваленні неповноважним органом рішень, які потягли для юридичної особи та її членів негативні правові наслідки, у т.ч. неможливості здійснювати представницькі функції повноважними органами управління, дозволяє ставити питання про захист від такого порушення будь-якому із членів такої юридичної особи, якого воно стосується.

Загалом порушення права позивача, на думку суду, полягає у тому, що за наслідками порушення порядку скликання Загальних зборів та вчинення цій підставі реєстраційних дій фактично було позбавлено статусу юридичної особи Релігійну організацію, учасником якої є позивач. Тому вирішення спору у визначений судом спосіб, за умови набрання рішенням законної сили, поверне позивача у первісний стан, до виникнення спору, що не позбавляє можливості членів Релігійної організації у разі виявлення бажання підтвердити у визначеному Законом порядку (ст.8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації») свою волю щодо зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях і у законний спосіб оформити це документально та зареєструвати без виявлених у цьому спорі порушень законодавства.

Решта позовних вимог в частині скасування наказу та реєстраційних дій фактично стосуються вчинення на підставі Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" реєстраційних дій, які б забезпечували зміну в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичну особу, пов`язану із визнанням недійсними рішень Загальних зборів про зміну підлеглості та затвердження Статуту в новій редакції.

За змістом вимог ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи є підставою для державної реєстрації та інших реєстраційних дій.

Такі дії згідно з тими ж вимогам, а також ч. 5 тієї ж статті вищевказаного закону проводяться не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, що набрало законної сили.

Тобто ухвалені рішення Загальних зборів членів Релігійної громади, що стало підставою для вчинення відповідачем спірної державної реєстрації, стосується прав та інтересів Релігійної громади та її членів. Адже в результаті його ухвалення було змінено канонічне підпорядкування Релігійної організації, обрано її нового керівника та затверджено нову редакцію Статуту. Тобто ухвалене рішення стосується, у тому числі, порядку організації та управління Релігійною організацією як юридичною особою.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію.

Отже, судове рішення про визнання недійсним Наказу про реєстрацію Статуту Релігійної організації в новій редакції, а також скасування записів про вчинені реєстраційні дії не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідні позовні вимоги не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 987-ХІІ, держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту вичерпує свою дію з моменту внесення таких змін або доповнень до статуту (прийняття статуту в новій редакції).

Отже, зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу Релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним Статуту Релігійної організації в новій редакції. Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про Релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей Статуту Релігійної організації в попередній редакції.

Вказана правова позиція відображена у Постанові Великої палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Слід також вказати, що при прийнятті рішення суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що законним є рішення, ухвалене господарським судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ч.4 ст.4 ГПК України суд, зокрема, застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як визначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України", яке 10.05.2011 року набрало статусу остаточного, одним із критеріїв обґрунтованості судового рішення є те, щоб продемонструвати сторонами, що вони почуті.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 року та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998).

З огляду на те, що судом детально досліджено усі наявні у справі матеріали, розглянуто та заслухано доводи усіх учасників процесу та не залишено поза увагою жодний їхній аргумент, у суду наявні правові підстави вважати прийняте рішення законним та обґрунтованим, з огляду на що у сторін не повинно виникнути сумнівів, що вони почуті.

Таким чином, рішення господарського суду відповідає завданням господарського судочинства, що цілком узгоджується із положеннями ст.2 та ч. 3 ст.236 ГПК України.

Щодо заяви заяви представника Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)" Бабія В.В. про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України,

Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Суд вважає, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог щодо недійсності рішень зборів господарських товариств, а не релігійних організацій, діяльність яких регулюється спеціальним Законом України - "Про свободу совісті та релігійні організації". Спеціальна позовна давність прямо передбачається Законом для окремих видів вимог.

Зміни до пункту 8 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України було внесено на підставі Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" №2275-VIII від 06.02.2018, якими встановлено строк позовної давності в один рік щодо визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. Проте на даний спір поширюється загальна позовна давність у три роки, в межах якої позивач звернувся до суду з даним позовом. Отже, суд має застосовувати до позивача загальний строк позовної давності, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України становить три роки. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк загальної позовної давності.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на Релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)".

Керуючись ст.2, 3, 7, 8,10, 11,13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №902/1283/21 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними та скасувати рішення загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", які оформлені Протоколом №1 від 31.01.2019.

3. Визнати незаконними та скасувати рішення загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви", які оформлені Протоколом №2 від 17.03.2019 року.

4. Визнати недійсним та скасувати, прийнятий на загальних зборах 17.03.2019 року, Статут Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Могилів-Подільської Єпархії Української Православної Церкви" у новій редакції із зміною найменування на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)" та зміною юридичної адреси.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" (вул.Виноградна, буд.35-А, с.Велика Кісниця, Ямпільський район, Вінницька область, 24546, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: відсутній) 6810,00 грн витрат зі сплати судового збору.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

8. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам на електронні адреси: позивача (), представника відповідача-ІІ (), Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації (); додатково відповідачам - рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

У зв`язку із значним обсягом матеріалів справи, що підлягали оцінці, тривалими повітряними тривогами та відключеннями електропостачання, повний текст судового рішення підписано 29 грудня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу 1 (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21050);

3 - відповідачу 2 ( вул.Виноградна, буд.35-А, с.Велика Кісниця, Ямпільський район, Вінницька область, 24546 );

4 - відповідачу 3 (Хмельницьке шосе, 7, кімн.1227, м.Вінниця, 21036)