РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2022Справа № 910/17455/21
За позовом: ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

ОСОБА_1 подав на розгляд Господарського суд міста Києва позовну заяву до Акціонерного товариства "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФОРІНТ" про визнання договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/17455/21 та призначено підготовче засідання на 10.12.2021.

16.11.2021 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано заяву про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву та ознайомлення з матеріалами справи.

23.11.2021 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано відзив на позовну заяву.

29.11.2021 відділом діловодства суду від відповідача1 отримано відзив на позовну заяву.

07.12.2021 2021 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано заперечення на клопотання.

Ухвалою суду від 10.12.2021 відкладено підготовче засідання на 07.02.2022.

01.02.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

03.02.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано додаткові матеріали по справі.

04.02.2022 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

07.02.2022 відділом діловодства суду від позивача отримано повідомлення по справі та заяву про ознайомлення.

В судовому засіданні 07.02.2022 оголошено перерву на 28.02.2022.

22.02.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано пояснення.

22.02.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано заперечення.

Указом президента України від 24.04.2022 №64/2022 введено військовий стан в Україні.

28.02.2022 розгляд справи не відбувся в зв`язку із військовою агресією російською федерації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 відкладено розгляд справи № 910/17455/21 до закінчення воєнного стану чи/або його скасування у встановлений законодавством порядку на всій території України або на території міста Києва.

Ухвалою суду від 14.09.2022 призначено розгляд справи на 30.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 28.10.2022.

28.10.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 28.10.2022 відкладено розгляд справи на 21.11.2022.

18.11.2022 відділом діловодства суду від позивача отримано заяву про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 21.11.2022 представник позивача не з?явився.

В судове засідання 21.11.2022 представники відповідачів не з?явилися, надали свої усні пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 призначено розгляд справи на 09.12.2022.

В судове засідання 09.12.2022 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 09.12.2022 представник відповідача 1 з`явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 09.12.2022 представник відповідача 2 в судове засідання з`явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 09.12.2022 винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Позивач просить суд визнати припиненим договір іпотеки від 02.08.2007 № 010/17/-22/542/2 укладений між Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" та ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи позивач в позовній вимозі не зазначає конкретної дати припинення іпотечного договору, але з підстав позову вбачається, що він вважає, що кредитне зобов`язання припинилось ліквідацією основного боржника, яка відбулась в конкретну дату - 04.10.2016 р., і саме з цієї дати також припинились і всі забезпечувальні зобов`язання, в тому числі й іпотечний договір.

Таким чином, Позивачем сформульовано позовну вимогу про припинення договору іпотеки №010/17-22/542/2 від 02.08.2007 р. з 04.10.2016 р.

Частиною 1 ст. 4 ГПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути (ч.2 ст. 16 ЦК України): визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 3 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частинами 2 - 5 ст. 13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, в якому зазначено про те, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Аналогічний висновок міститься у постанові від 21.10.2015 р. у справі №3- 670гс15, постанові Верховного Суду України від 01.06.2016у справі № 920/1771/14).

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу. Водночас, суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) сформульований висновок, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця на одержання орендної плати; водночас відповідно до абзацу другого частини другої статті 20 ГК України у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

Тобто позивач заявляючи вимогу про визнання договору іпотеки №010/17-22/542/2 від 02.08.2007 р припиненим мав вказати яким чином та як саме порушується його право.

Щодо визнання недійсним частини договору відступлення прав за іпотечними договорами №140/11/220 від 09.08.2018 та №140/11/215 від 09.08.2018.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч.1ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто в силу припису зазначеної статті правомірність правочину презюмується, і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на Позивача.

Позивачем не зазначено яким саме чином оскаржуваний правочин вплинув на вчинення дій щодо погашення заборгованості за судовим рішенням. Отже цивільне право та законні інтереси позивача не порушені.

Судом враховано наведене в постанові ВГСУ від 05.04.2017 р. по справі № 910/7116/16, в якій зазначено «за ст.ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. З ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бут не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.»

Враховуючи вище зазначене суд відмовляє в задоволенні позовних вимог .

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.12.2022.

Суддя В.І. Мельник