ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2022 р. Справа№ 910/19033/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.06.2022

у справі № 910/19033/21 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

про стягнення 16 848,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (далі-відповідач) відшкодування шкоди 16 848,75 грн. в порядку регресу, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/19033/21 позовні вимоги задоволено повністю, а саме: стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (вул. Електриків, 29А, м. Київ, 04176; ідентифікаційний код 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (вул. Велика Васильківська 102, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 22868348) страхове відшкодування у сумі 16 848,75 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в розмірі 16 848,75 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленим рішенням, відповідач - Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (18.07.2022 згідно поштового трекера на конверті, у якому надіслано апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, судом встановлено, що скаржник просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/19033/21 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення:

- не було досліджено постанову про закриття кримінального провадження від 22.12.2020, незважаючи на її обов`язковість для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої таку постанову постановлено;

- відповідач не доводив факт наявності в діях пішохода непрямого умислу та не відмовлявся від виплат страхового відшкодування, а звертав увагу на необхідність дослідження питання грубої необережності потерпілого (пішохода) та, відповідно, зменшення розміру страхування з урахуванням п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та п. 2 ст. 1193 ЦК України;

- у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - ОСОБА_1 , як особа, яка здійснює діяльність , що є джерелом підвищеної небезпеки (за ч. 5 ст. 1187 ЦК України) та пішохід ОСОБА_2 , чия вина фактично встановлена постановою та дії якого є грубою необережністю потерпілого (ч. 2 ст. 1193 ЦК України);

- суд першої інстанції не застосував норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 36, п. 36.3) та ст. 1193 ЦК України;

- не враховано висновки Верховного Суду, які вказують на необхідність дослідження питання чи є допущена потерпілим необережність грубою та врахування грубої необережності потерпілого при визначенні розміру завданої шкоди (постанови від 21.11.2018 у справі № 392/548/16-ц, від 25.06.2018 у справі № 247/882/15-ц, від 09.01.2019 у справі № 607/2442/16-ц, від 19.12.2018 у справі № 583/2757/14-ц).

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

05.08.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що доводи скаржника у скарзі не спростовують висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Так, позивач вказував на те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать переборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно - правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи скаржника, стосовно того, що в діях пішохода вбачається непрямий умисел - є лише припущенням та не можуть буті взяті до уваги.

Крім того, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована і у позивача і у відповідача, відповідач у відповідності до ст. 540 ЦК України та п. 5.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 № 464/2020, зобов`язаний компенсувати позивачеві 50% від суми виплаченого страхового відшкодування - 33 697,50 грн. (67 395,00 грн.*50%).

Короткий зміст заперечень на відзив

15.08.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив позивача, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, і в якому відповідач посилався на те, що страховик не є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та не є володільцем (власником) джерела підвищеної небезпеки, а є особою, яка здійснює виплату страхового відшкодування в порядку та у строки, визначені чинним законодавством.

Також, відповідач зазначав:

- дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана із смертю потерпілого;

- товариство не заперечує проти факту настання страхового випадку та виникнення обов`язку щодо виплати страхового відшкодування, як з боку позивача, так і відповідача відповідно;

- Проте, страховики, тобто в даному випадку як позивач так і відповідач, при врегулюванні події (страхового випадку) мають діяти у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено застосування до правовідносин із обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і норм ЦК України;

- відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб;

- відсутність врахування грубої необережності потерпілого при визначенні розміру завданої шкоди вказує на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції;

- відповідач жодним чином не доводить наявність обставин, за яких виключається відповідальність: не доводить факт наявності умислу чи непереборної сили, адже відповідачем визнано заявлену подію, як страхову та здійснено виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному чинним законодавством, і відповідач вказує на необхідність в даному випадку дослідження питання щодо наявності грубої необережності потерпілого, що прямо передбачено п. 2 ст. 1193 ЦК України і не пов`язано із обставинами, що виключають відповідальність, відмовою у виплаті страхового відшкодування, невизнання події, як страхової і т.д.;

- ймовірно, потерпілий ОСОБА_2 не бажав настання несприятливих наслідків у вигляді спричинення йому тілесних ушкоджень та смерті, проте, з урахуванням встановлених постановою про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 обставин ДТП, передбачав їх настання (рухався в стані алкогольного сп`яніння в межах смуги руху автомобіля в попутному напрямку), але байдуже поставився до вимог ПДР та не був уважним при здійсненні руху проїжджою частиною.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 25.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19033/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/19033/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 надіслана учасникам справи на їх електронні адреси, наявні у справі та в електронні кабінети учасників.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

10.08.2022 на виконання ухвали до Північного апеляційного господарського суду ндійшла справа № 910/19033/21.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення коштів в розмірі 16 848,75 грн. вказана справа, у відповідності до приписів п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, розгляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усуненння обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.07.2020 року між ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАІНА" (далі - позивач) та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АР4572092 (далі - Поліс), строк дії якого з 03.07.2020 р. до 02.07.2021р. Відповідно до Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль "Dacia Logan" д/н НОМЕР_1 (далі - Забезпечений ТЗ).

09 листопада 2020 року близько 18 години 38 хвилин на 38 км. Автодороги Т-2302 Чернелівка-Городок-Смотрич за 200 м. від автодороги М-12 сполученням Стрий-Тернопіль- Кропивницький-Знамянка неподалік с. Немичинці Хмельницького р-ну Хмельницької обд., водій автомобіля "Dacia Logan" д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 рухався зі сторони с. Немичинці в напрямку автодороги М-12 Хмельницького р-ну, під час зустрічного роз`їзду з легковим автомобілем, не встановленим досудовим розслідуванням, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який рухався по проїзній частині у попутному напрямку. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 від отриманих травм загинув на місці події.

Відповідно до Постанови старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області підполковника поліції Гонтар С.В. від 22.12.2020 про закриття кримінального провадження, яке внесені до ЄРДР 09.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Враховуючи що цивільна відповідальність водія Забезпеченого транспортного засобу, була застрахована в ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" згідно Полісу № АР4572092, дочка потерпілого звернулась до ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" із заявою про страхове відшкодування в сумі 60 000,00 грн моральної школи та 7 395,00 грн. витрат на поховання.

27.05.2021 ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" складено розрахунок страхового відшкодування та 28.07.2021 Страховий акт по справі № 38287/21 на суму 67 395,00 грн. грн. (мінімальна заробітна плата 5 000,00 грн. х 12 міс (моральна шкода) + 7 395,00 грн підтверджені витрати на поховання)

28.07.2021 ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" здійснило виплату страхового відшкодування на користь заявника у розмірі 67 395,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10005 від 28.07.2021 р.

Водночас, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого ТЗ "Dасіа Logan" д/н НОМЕР_3 була застрахована в Акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна" згідно полісу АО/002997258.

Так, позивач вказував, що враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована і у позивача і у відповідача, відповідач у відповідності до ст. 540 ЦК України та п. 5.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 № 464/2020, зобов`язаний компенсувати позивачеві 50% від суми виплаченого страхового відшкодування - 33 697,50 грн. (67 395,00 грн.*50%).

25.08.2021 позивачем направлено до AT СК "КРАЇНА" Заяву на виплату страхового відшкодування на суму 33 697,50 грн., проте вимогу позивача було задоволено відповідачем частково - на суму 16 848,75 грн.

Таким чином, звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач вказував, що станом на дату подання позову, частина вимоги у сумі 16 848,75 грн. безпідставно залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Статтею 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено порядок виплати шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого:

27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 нього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної витати) утриманцям одного померлого не може бути .меншим, ніж: 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ї" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред 'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду."

Відповідно до ч.2 ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 ст.1193 Цивільного кодексу України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

У відповідності до ст.540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з п.2.1 затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.20. № 464/2020 "Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиний централізованій базі даних МТСБУ про інші внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладення внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Вказаний Порядок є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01 березня 2020 року.

Відповідно до п.5.3. Порядку, страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страховко випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.

Згідно п. 5.2 Порядку, розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) у залежності від розміру шкоди, зокрема, за формулою: Ск=Св/Кс-Ф (якщо визначений розмір шкоди є у межах страхової суми за відповідний тип шкоди за будь-яким із внутрішніх договорів страхування), де Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування; Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку; Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика; Ф-розмір франшизи.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що при визначенні суми страхового відшкодування, що підлягає виплаті на користі позивача, необхідно враховувати дії пішохода ОСОБА_2 , які виражались у створенні небезпеки як для нього самого, так і для інших учасників дорожнього руху, сприяли настанню шкоди, та, за твердженням Відповідача, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Відповідач наголошував, що ймовірно, потерпілий ОСОБА_2 не бажав настання несприятливих наслідків у вигляді спричинення йому тілесних ушкоджень та смерті, протез урахуванням встановлених постановою про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 обставин ДТП, передбачав їх настання (рухався в стані алкогольного сп`яніння в межах смуги руху автомобіля в попутному напрямку), але байдуже поставився до вимог ПДР та не був уважним при здійсненні руху проїжджою частиною.

При цьому, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції не було досліджено постанову про закриття кримінального провадження від 22.12.2020, незважаючи на її обов`язковість для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої таку постанову постановлено - судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції досліджено та відображено в оскаржуваному рішенні що відповідно до Постанови старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області підполковника поліції Гонтар С.В. від 22.12.2020 про закриття кримінального провадження №0000523, яке внесені до ЄРДР 09.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що вказане кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 , ознак порушень правил безпеки дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, тобто вчиненням ним кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Стаття 27 вказаного Закону до поняття "шкода, пов`язана зі смертю потерпілого" включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що ДТП, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Так, позивач вказував, що враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована і у позивача і у відповідача, відповідач у відповідності до ст. 540 ЦК України та п. 5.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 № 464/2020, зобов`язаний компенсувати позивачеві 50% від суми виплаченого страхового відшкодування - 33 697,50 грн. (67 395,00 грн.*50%).

Відповідач проти вказаної суми страхового відшкодування заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Ч. 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України визначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Скаржник посилався на те, що суд першої інстанції при визначенні присудженого до стягнення розміру відшкодування не застосував норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 36, п. 36.3) та ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

Проте, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані твердження скаржника з огляду на те, що звичайна необережність або вина, допущені потерпілою у ДТП не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування особи, яка набула право вимоги у межах фактичних витрат до винної особи, яка застрахувала свою відповідальність в розумінні вимог статті 1193 Цивільного кодексу України. Крім того, доказів саме грубої необережностіпішохода як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи - не встановлено, адже у постанові про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 слідчий встановив лише те, що при заданих обставинах події до виникнення дорожньо - транспортної пригоди , з технічної точки зору, могли призвести дії пішохода ОСОБА_2 пов`язані із створенням небезпеки для руху водію ТЗ "Dасіа Logan" д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_1 за таких обстави, за яких водій , виконуючи вимоги п.п. 12.2, 12.3 ПДР України, своїми односторонніми діями не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.

Також, вказана постанова про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 не містить жодних висновків стосовно наявності грубої необережності по відношенню до оцінки дій ОСОБА_2 , а доводи скаржника про те, що ймовірно, потерпілий ОСОБА_2 не бажав настання несприятливих наслідків у вигляді спричинення йому тілесних ушкоджень та смерті, проте, з урахуванням встановлених постановою про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 обставин ДТП, передбачав їх настання (рухався в стані алкогольного сп`яніння в межах смуги руху автомобіля в попутному напрямку), але байдуже поставився до вимог ПДР та не був уважним при здійсненні руху проїжджою частиною - є припущеннями скаржника, які не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи, жодних висновків стосовно кваліфікації дій загиблого пішохода ОСОБА_2 як грубої необережності - матеріали справи не містять, і таких доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначає, що в силу ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, саме обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що відсутність у водія забезпеченого ТЗ технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки, а останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, які вказують на необхідність дослідження питання чи є допущена потерпілим необережність грубою та врахування грубої необережності потерпілого при визначенні розміру завданої шкоди (постанови від 21.11.2018 у справі № 392/548/16-ц, від 25.06.2018 у справі № 247/882/15-ц, від 09.01.2019 у справі № 607/2442/16-ц, від 19.12.2018 у справі № 583/2757/14-ц) - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що є не релевантними по відношенню до спірних правовідносин учасників даного спору, які виникли в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", і оцінку відповідним правовідносинам надано з урахуванням усіх обставин справи. Крім того, як встановлено вище, останова про закриття кримінального провадження від 22.12.2020 не містить жодних висновків стосовно наявності грубої необережності по відношенню до оцінки дій ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд апеляційної інстанції оцінивши усі наявні докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у заявленному до стягенян розмірі, а саме 16 848,75 грн., у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 16 848,75 грн. страхового відшкодування - є законною , обгурнтованою та підлягає задоволенню повністю.

Отже, усі доводи, посилання та обґрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено повністю позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" щодо відшкодування шкоди 16 848,75 грн. в порядку регресу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/19033/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/19033/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/19033/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко