ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2325/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. у справі №908/2325/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест", м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м.Енергодар

про стягнення 1 374 365,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. (повний текст складено - 23.12.2021р., суддя - Топчій О.А., м. Запоріжжя) у справі №908/2325/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" основного боргу у розмірі 948368,16 грн., 3% річних у сумі 56049,53 грн., інфляційні втрати у сумі 179161,91 грн., судовий збір у розмірі 17753,70 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1291,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин. Реєстрація податкових накладних в ЄРПН позивачем здійснена, що підтверджується відповідними квитанціями. В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПВД в межах визначеного строку - 60-ти календарних днів з дати поставки товару. Перевіривши заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, суму заборгованості та періоди нарахування, судом встановлено, що вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 179161,91 грн., а вимоги в частині стягнення 3% підлягають частковому задоволенню в сумі 56049,53 грн. Письмові докази, що містяться в матеріалах справи та досліджені судом, а також встановлені судом обставини справи свідчать про безпідставність заперечень відповідача та спростовуються висновками суду. Позивачем надано необхідні докази, які підтверджують обставини на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Відповідач доказів оплати отриманого товару суду не надав. Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1291,80 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подало апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 3436,20 грн., 3% річних у розмірі 9367,37 грн., інфляційних втрат у розмірі 29228,27 грн., судового збору у розмірі 630,49 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45,90 грн., стягнути з позивача на користь відповідача суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права;

- висновки господарського суду першої інстанції про неврахування при розрахунку заборгованості за договором вартості товару "Вимикач кінцевий ВП16Г-23Б-231 55 У1.2 1з+1р ІР55" в кількості 5 шт. на суму 2863,50 грн. (без ПДВ), повернутого позивачу згідно з актом №276 від 29.06.2021р., як такий, що не відповідає вимогам є помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та призвели до безпідставного стягнення за рішенням з відповідача основного боргу в розмірі 3436,20 та нарахованих на нього 3% річних у розмірі 25,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 61,06;

- господарським судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме незастосований закон, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 530, ст. 629 ЦК України) та не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до хибного висновку про прострочення відповідачем строку оплати частини вартості товару у розмірі ПДВ за договором в сумі 157488,66 грн. Вказані помилкові висновки суду першої інстанції призвели до безпідставного стягнення за рішенням з відповідача 3% річних у розмірі 9341,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 29167,21 грн. нарахованих на частину вартості товару у розмірі суми ПДВ за договором;

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме неправильно протлумачено норми ст. 625 ЦК України та порушено норми процесуального права, а саме ст. 236 ГПК України. Нарахування передбачених ст. ст. 536, 625 ЦК України процентів за своєю правовою природою не може застосовуватись до об`єктів за відсутності відносин користування чужими коштами, в даному випадку до об`єкту, що є елементом системи справляння податку на додану вартість, функціонування якої регулюється ПК України. Тобто, включення до бази нарахування трьох процентів річних сум податку на додану вартість , нарахованих на вартість товару, є необґрунтованим, таким, що суперечить правовій природі процентів, передбачених ст. ст. 536, 625 ЦК України. Внаслідок неправильного тлумачення норми ст. 625 ЦК України, господарським судом безпідставно стягнуто з відповідача за рішенням суми 3% річних у розмірі 9367,37 та інфляційних витрат у розмірі 29228,27 грн., нарахованих на суму податку на додану вартість по товару в рамках договору.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом та не подав до суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022р. для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2022р. апеляційну скаргу залишено без руху.

Враховуючи, що суддя - член колегії Білецька Л.М. перебувала у відпустці, для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження тощо, за розпорядженням керівника апарату суду від 09.03.2022р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2022р. поновлено строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію оскаржуваного судового рішення на час розгляду апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі. зазначено, що про день, час та місце судового засідання учасники провадження у справі будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

У зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід з відпустки судді Білецької Л.М., за розпорядженням керівника апарату суду від 25.10.2022р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу №908/2325/21 передано раніше визначеному складу суду: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. у справі №908/2325/21 до свого провадження. Розгляд справи призначено в судове засідання на 14.12.2022р.

За розпорядженням керівника апарату суду від 13.12.2022р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М. з 14.12.2022р., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2022р. апеляційну скаргу прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів.

08.12.2022р. до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява відповідача про залучення доказів у справі за вих.№ 28-23/14303 від 08.12.2022 року.

Заява обґрунтована тим, що після відкриття апеляційного провадження у справі №908/2325/21 Державне підприємство "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" сплатило на ТОВ "НВО "Індустрія Інвест" стягнуту судом з ВП "ЗАЕС" частину вартості поставленого товару у сумі 940105,13 грн., відповідно до наступних платіжних доручень:

- №5612 від 17.03.2022 року на суму 287125,96 грн.;

- №7019 від 11.04.2022 року на суму 193952,94 грн.;

- №7021 від 11.04.2022 року на суму 184006,08 грн.;

- №7040 від 11.04.2022 року на суму 96063,26 грн. (платіжне доручення №7040 від 11.04.2022 року на загальну суму 122040,98 грн., частково оплачена видаткова накладна №522 від 03.08.2020 на суму 96063,27 грн.);

- №7307 від 19.04.2022 року на суму 781,20 грн.;

- №7308 від 19.04.2022 року на суму 102789,70 грн.;

- №7309 від 19.04.2022 року на суму 10570,09 грн.;

- №7310 від 19.04.2022 року на суму 26270, 88 грн.;

- №7311 від 19.04.2022 року на суму 7032,46 грн.;

- №7312 від 19.04.2022 року на суму 2531,24 грн.;

- №7313 від 19.04.2022 року на суму 22499,52 грн.;

- №7314 від 19.04.2022 року на суму 6481,80 грн.

Таким чином, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" вважає, що фактично в цій частині відсутній предмет спору. Залишок основного боргу за рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. по справі №908/2325/21 складає 4826,83 грн. за видатковою накладною №432 від 07.07.2020р. На час відкриття апеляційного провадження надати ці докази не було можливості.

Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Єдиним винятковим випадком, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020р. у справі №909/965/16, від 26.02.2019р. у справі №913/632/17.

Оскільки зазначені докази подані з порушенням приписів ч. 2 ст. 80 ГПК України та виникли у період після ухвалення рішення по справі, у зв`язку з чим суд першої інстанції не знав і не міг знати про вказані докази та надати їм правову оцінку, то ці докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції. Водночас, зазначені докази мають бути враховані під час процедури виконання судового рішення.

Крім того, в зазначеній заяві за вих.№28-23/14303 від 08.12.2022р. ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" просить розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

У засідання суду 14.12.2022р. позивач також не забезпечив явку повноваженого представника, хоча про день, час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому порядку.

Частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду, а також враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, з огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 14.12.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

10.03.2020р. між ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" - постачальник та ВП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" - покупець укладено договір поставки товару №72(1)20УК (далі за текстом - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на загальну суму 2399951,88 грн. з ПДВ.

Строк поставки товару: березень - грудень 2020 року.

Додатковою угодою №1 від 28.12.2020р. сторони змінили строки поставки товару: товар на суму 2233463,04 грн. має бути поставлений у строк березень - грудень 2020 року: товар на загальну суму 166488,84 грн. - до 28.02.202р..

Пунктом 4.2. договору визначено, що поставка товару відбувається в строк згідно п. 1.2. договору.

Згідно п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 11.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту укладення.

Позивачем поставлено відповідачеві товар за наступними видатковими накладними:

- №РН-196 від 16.04.2020 на загальну суму 851847,72 грн.,

- №237 від 05.05.2020 на загальну суму 410705,64 грн.,

- №432 від 07.07.2020 на загальну суму 302522,88 грн.,

- №522 від 03.08.2020 на загальну суму 645887,28 грн.,

- №1132 від 14.12.2020 на загальну суму 22499,52 грн.,

- №226 від 24.02.2021 на загальну суму 166488,84 грн.,

а всього на суму 2399951,88 грн.

Про отримання товару свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних.

Для оплати поставленого товару позивачем виставлено відповідні рахунки.

Поставлений товар оплачено на суму 1262553,36 грн., що підтверджується банківською випискою від 14.04.2021р.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати товару на суму 1137398,52 грн. стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

В той же час, відповідачем надано Акт №459 приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання від 04.08.2021р., відповідно до якого позивачеві повернуто товар на загальну суму 101524,20 грн. (без ПДВ), який був поставлений за видатковою накладною №522 від 03.08.2020р.

Крім того, за Актом №276 приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання від 29.06.2021р. позивачеві повернуто товар, який був поставлений за видатковою накладною №226 від 24.02.2021р., на загальну суму 29157,00 грн. (без ПДВ); за Актом №277 приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання від 29.06.2021р. позивачеві повернуто товар на загальну суму 29157,00 грн. (без ПДВ), який був поставлений за видатковою накладною №226 від 24.02.2021р. Тобто, з врахуванням ПДВ, відповідачем повернуто позивачеві товар на загальну суму 189030,36 грн.

Таким чином, з вирахуванням вартості повернутого товару (з врахуванням суми ПДВ) заборгованість відповідача перед позивачем становить 948368,16 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" договору поставки товару №72(1)20УК від 10.03.2020/ 53-121-01-20-09164 від 23.03.2020р.

Пунктом 3.2. договору, сторони узгодили, що розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1. договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки відвантаженого товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника електронної податкової накладної, оформленої і зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Матеріали справи свідчать про здійснення поставки товару відповідачеві згідно наданих видаткових накладних на загальну суму 2399951,88 грн.

Квитанціями, що містяться в матеріалах справи, підтверджується оформлення та реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем на час розгляду справи місцевим господарським судом оплати за поставлений товар на загальну суму 948368,16 грн. з ПДВ (з вирахуванням вартості повернутого товару за актом №459 від 04.08.2021р. на суму 101524,20 грн. без ПДВ, актом №276 від 29.06.2021р. на суму 29157,00 грн. без ПДВ, за актом №277 ВІД 29.06.2021р. на суму 29157,00 грн. без ПДВ).

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 948368,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами частин 1, 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати поставленого товару, позивач нарахував йому штрафні санкції у вигляді 3% річних у розмірі 57805,18 грн. та інфляційні втрати у розмірі 179161,91 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок, що міститься в матеріалах справи, погоджується із висновками господарського суду першої інстанції про те, що вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 179161,91 грн., а вимоги в частині стягнення 3% підлягають частковому задоволенню у сумі 56049,53 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката апеляційний господарський суд зазначає про таке.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес до справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Матеріалами справи підтверджується укладення адвокатом Шонія Макою Вячеславівною та Товариством з обмеженою відповідальність "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" договору про надання правової допомоги №9 від 01.06.2021р.

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги, предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги клієнту у справах щодо стягнення заборгованості за договором поставки.

Сторонами погоджено, що вартість послуг адвоката щодо стягнення заборгованості за договором №72(1)20УК від 10.03.2020р./53-121-01-20-09164 від 23.03.2020р. складає 1500,00 грн.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем було надано Акт №Д1/3 від 09.08.2021р. та виписку з банківського рахунку НОМЕР_1 (UAH) про рух коштів.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції в розмірі 1500,00 грн.

Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. "Лавентс проти Латвії" за заявою №58442/200 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі №910/12876/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом, на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, ч. 6 ст. 126 ГПК України встановлено обов`язок доведення неспівмірності витрат, що покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічні правові висновки про застосування норм процесуального права щодо співмірності судових витрат викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, які враховуються апеляційним господарським судом в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України.

У п. 6.5 постанови від 03.03.2019р. у справі №922/445/19 об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що виходячи з реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1291,80 грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, критерію розумності та реальності адвокатських витрат, погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що розмір правничої допомоги, який підлягає розподілу та стягненню з відповідача складає 1291,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, за результатами перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021р. у справі №908/2325/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.12.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд