ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022м. ХарківСправа № 922/4775/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "СКА", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Донник Анатолія Олександровича, м. Ізюм Харківської області
про та за зустрічним позовом до про стягнення 227.345,36 грн. Фізичної особи-підприємця Донник Анатолія Олександровича, м. Ізюм Харківської області Приватного підприємства "СКА", м. Харків стягнення 58.185,37 грн.
за участю представників:

не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2021 року Приватне підприємство "СКА" (Позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача - Фізичної особи-підприємця Донник Анатолія Олександровича заборгованість в сумі 227345,36 грн., яка складається з суми завданих збитків, які понесені Позивачем в розмірі 221274,31 грн., компенсації інфляційного збільшення в сумі 4670,66 грн., 3% річних в сумі 1400,39 грн., а також судовий збір.

Ухвалою суду від 07.12.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4775/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.12.2021 р. на адресу суду від Фізичної особи-підприємця Донник Анатолія Олександровича (Позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява (вх. № 30744) про стягнення з Приватного підприємства "СКА" (Відповідач за зустрічним позовом) заборгованості зі сплати за послуги перевезення в розмірі 58185,37 грн. (яка складається з суми боргу в розмірі 55600,00 грн., суми інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн., 3% річних в сумі 919,49 грн.).

Зустрічний позов (вх. № 30744 від 30.12.2021р.) Фізичної особи-підприємця Донник Анатолія Олександровича прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, суд перейшов до розгляду справи № 922/4775/21 за правилами загального позовного провадження та призначив її до розгляду у підготовчому засіданні на "20" січня 2022 р. о 10:30., про що було постановлено ухвалу від 05.01.2022.

У зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суд своїми ухвалами повідомляв учасників провадження стосовно проведення підготовчого засідання у справі №922/4775/21.

Так, ухвалою від 27.09.2022 судом повідомлено про те, що підготовче засідання у справі відбудеться "06" жовтня 2022 р. о(б) 12:00 год.

У підготовче засідання представники сторін не з`явилися, додаткових документів, доказів, заяв/клопотань, пояснень до суду не надали, а судом оголошено про закриття провадження у справі.

Наказом виконуючого обов`язки голови суду Новікової Н. А. від 10 жовтня 2022 року № 29 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану в період з 10 по 14 жовтня 2022 року включно у період з 10 по 14 жовтня 2022 року включно працівникам господарського суду Харківської області обмежено перебування в приміщення суду у вказаний період та вирішено виконувати свої посадові обов`язки в дистанційному режимі у будь-якому безпечному місці поза межами адміністративної будівлі суду, рекомендовано також суддям у період з 10 по 14 жовтня 2022 року включно перенести здійснення судочинства у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу, до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці громадян в умовах воєнної агресії проти України.

У зв`язку із масованим ракетним обстрілом України і реальною загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 24 Закону України Про судоустрій і статус суддів, рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 року, враховуючи положення Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року № 64/2022 (з подальшими змінами), на підставі наказу виконуючого обов`язки голови суду Новікової Н. А. від 10 жовтня 2022 року № 29 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану в період з 10 по 14 жовтня 2022 року включно, з огляду на встановлення у господарському суді Харківської області особливого режиму роботи і запровадженням відповідних організаційних заходів.

А також з урахуванням вимог статті 233 ГПК України, суд повідомляє щодо неможливості постановляння процесуального документу 06.10.2022року.

Суд своєю ухвалою від 13 жовтня 2022 року постановив про закриття підготовчого провадження та призначення справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 03 листопада 2022 року о 11:45.

Суд неодноразово зазначав, що через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи та рекомендовано в усіх судових справах, у яких на дату початку збройної агресії були відкладені судові засідання, відкладати до часу нормалізації ситуації. Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Разом з цим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02 травня 2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15 березня 2012 року). Так, відповідно до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку підготовчого провадження, встановленого статтею 177 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Суд також звертає увагу, що Відповідача, як за первісним так й за зустрічним позовом було повідомлено стовно неподання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин та те що суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України).

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, господарський суд зазначає, що а ні Позивач, а ні Відповідач не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю СКА, як Перевізник 16.07.2020 року уклав договір транспортного перевезення №1607-20/4 (надалі Договір №1607-20/4) з Товариством з обмеженою відповідальністю Престо - Замовник.

Відповідно до вказаного договору Замовник доручає, а Транспортний перевізник бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Замовника забезпечити організацію або здійснення перевезень вантажу Замовника автомобільним транспортом в межах території України.

На виконання вказаного договору, з урахуванням погоджених сторонами умов у відповідних заявах та в період дії договору, за ТТН, визначеним ТОВ СКА водієм було отримано Вантаж для його перевезення, де умови перевезення сторонами погоджено у заявах (п.2.2 Договору №1607-20/4), відповідно до якої перевізником сторони погодили ТОВ ПРЕСТО, вантаж - аудіо-відео, побутова техніка.

У мовами Договору №1607-20/4 серед обов`язків експедитора також зазначено: - забезпечення належної охорони та належного зберігання вантажу при перевезенні (п. 4.2.5.), негайне повідомлення Замовника про виникнення будь-яких перешкод виконанню перевезення (ДТП, вилучення вантажу ..) (п. 4.2.6.); - застрахувати свою діяльність перед Замовником (п.4.2.7.); - забезпечення контролю процесу завантаження та вивантаження зі сторони водія, приймання вантажу Транспортним перевізником виконується шляхом повного контролю водія Транспортного перевізника за завантаженням та розміщенням вантажу у транспортному засобі (п. 4.3.2. Договору); - відшкодувати Замовнику збитки у повному обсязі, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу (п. 6.2.); - у разі втрати, псування, нестачі вантажу, часткового або повного пошкодження вантажу, Перевізник несе відповідальність у розмірі повної вартості цього вантажу, що визначена у ТТН.

16 вересня 2020 року між ПП СКА (Замовник) та ФОП Донник Анатолій Олександрович (Виконавець) укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг та перевезення вантажів №16092020-2 (надалі Договір №16092020-2).

Відповідно до п. 1.2 договору Замовник (ПП СКА) замовляє, а Виконавець (ФОП Донник А.О.) надає транспортні (транспортно-експедиційні) послуги у міських та міжміських сполученнях з доставки вантажів автомобільним транспортом згідно умов транспортного замовлення (Заявки).

26 травня 2021 року на виконання умов договору сторонами було оформлено Заявку №27.05.21-2/1, якою зазначено всі необхідні відомості, передбачені Договором №16092020-2. Заявка була підписана сторонами і скріплена їх печатками і підписами.

Також, Позивач за первісним позовом (ПП СКА) зазначає, що виступав в якості експедитора згідно Договору №1607-20/4 від 16.07.2020 року між ТОВ Престо та ПП СКА відповідно до заявки №13089 від 27.05.2021 року від ТОВ Престо.

Позивач у первісному позові посилається, що на виконання Заявки № 27.05.21-2/1 по Договору №16092020-2, з боку Виконавця водій Удовіченко В.І. отримав вантаж для його перевезення, а саме аудіо-відео, побутова техніка та відповідні товарно-транспортні накладні за переліком. Товарно-транспортні накладні були оформлені своєчасно, в повному обсязі та правильно відповідно до чинного законодавства України.

ПП СКА, як Позивач за первісним позовом посилається на пункти Договору №16092020-2 саме щодо обов`язків Виконавця (ФОП Донник А.О.). Так, відповідно до п. 3.2.4 договору Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час транспортування. Відповідає за належне розміщення вантажу і його фіксацію, що виключають пошкодження вантажу. Крім цього, згідно з п. 3.2.6 договору Виконавець зобов`язаний передати перевезений вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі згідно ТТН.

Згідно з п. 5.6 договору у випадку пошкодження, втрати вантажу з вини виконавця останній відшкодовує вартість відновлення та/або вартість втраченого вантажу. Замовник залишає за собою право не виконувати сплату Виконавцю за надані послуги до повного відшкодування завданих збитків. Виконавець зобов`язаний сплатити Замовнику штрафні санкції та суми збитків протягом десяти банківських з моменту направлення претензії про сплату. Всі штрафні санкції та збитки оплачуються в Національній валюті України.

Під час перевезення вантажу за маршрутом Гостомель-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено вантаж. В результаті пошкодження вантажу ПП СКА було понесене збитки на загальну суму 221 274,31 (двісті двадцять одна тисяча двісті сімдесят чотири грн. 31 коп.). Збитки були понесені в результаті компенсації ПП СКА, як Перевізника по Договору №1607-20/4, перед Замовником - ТОВ Престо, стосовно вартості пошкодженого вантажу як експедитором що підтверджується платіжними дорученнями за переліком.

Розмір збитків ПП СКА визначалися виходячи з розміру сплачених коштів за претензіями від ТОВ "Престо", де в свою чергу ТОВ "Престо" визначив розмір збитків на підставі претензій від ТОВ "САВ-Дістрібюшн", вимоги останнього ґрунтувалися на балансовій вартості вантажу (побутової техніки) та його зменшенні/списанні у зв`язку з пошкодженням.

Отже на думку Позивача за первісним позовом, наявні всі загальні умови відповідальності, протиправної поведінки ФОП Донник А.О. щодо пошкодження вантажу (збитки) та причинний зв`язок між ДТП та пошкодженням вантажу.

Щодо відомостей про досудове врегулювання спору - ПП СКА було направлено претензії до ФОП Донник А.О. на суму пошкодженого товару та 25.06.2021 року ФОП Донник А.О. було вручено претензії, але станом на 24.11.2021 всі претензії були залишені без відповіді, та відповідні кошти не було компенсовано.

Таким чином, збитки, завдані ПП СКА неналежним виконанням договору про надання послуг складають 227 345,36 грн. з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних та підлягають відшкодуванню ФОП Донник А.О. у повному обсязі, які на момент звернення до суду не погашені.

Відповідач за первісним позов у наданому відзиві підтверджує щодо наявного Договору №16092020-2 та погодженої Заявки №27.05.21-2/1 від 26.05.2021, де водій ОСОБА_1 отримав вантаж відповідно до ТТН - аудіо-відео, побутову техніку.

Як зазначає Відповідач за первісним позовом погоджується з настанням негативних наслідків у вигляді пошкодженого майна, проте не вимог, зазначених саме Позивачем у загальному розмірі 221274,31 грн завданих збитків, а у розмірі 118811,97 грн, що обумовлено умовами та підтверджується складеною експертною оцінкою та звітами про результати огляду майна/обладнання/ТЗ/вантажу/інше від 28.05.2021, від 29.05.2021 та додатків до звіту № 2647 від 28.05.2021, що надано представником ПрАТ "СК "ПЗУ Україна".

Тобто, наведений страховий випадок визнається страховою компанією, яка провела незалежне розслідування та визнала ДТП, яка сталась 28.05.2021, за адресою: Полтавська обл., с. Білоцерківка, траса М03 "Київ-Харків-Довжанський", де в автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп KOGEL SN 24 д.н.з. НОМЕР_2 знаходився на узбіччі, а в нього в`їхав автомобіль марки DAF TE 95 XF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом PACTON д.н.з. НОМЕР_4 , та визнано водія останнього ТЗ винним у вчиненні адміністративного порушення згідно з постановою Великобогачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2021 у справі №525/627/21, а також встановлено, що він не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, де сам водій визнав свою вину повністю.

Відповідач за первісним позовом звертає увагу суду у відзиві на первісний позов на те, що всі акти, які долучені до позовної заяви, не мають підписів учасників огляду вантажу, де зазначаються пошкодження вантажу або упаковки товару, враховуючи те, що в деяких випадках зовнішній вигляд товару не пошкоджений.

Тобто, на думку Відповідача за первісним позовом, складені акти з порушеннями, а, отже, не можуть бути належними доказами збитків у даному випадку.

При цьому, ФОП Донник А. О. звернувся до Господарського суду Харківської області зі зустрічним позовними вимогами стосовно стягнення з Приватного підприємства "СКА" (Відповідач за зустрічним позовом) заборгованості зі сплати за послуги перевезення в розмірі 58185,37 грн, яка складається: з суми боргу в розмірі 55600,00 грн, суми інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн, 3% річних в сумі 919,49 грн за невиконання виниклих правовідносин стосовно договору № 16092020-2, де ПП "СКА", як Замовник, зобов`язався своєчасно оплачувати послуги, надані з цим Договором (п. 3.1.8).

За умовами п. 4.1 оплата послуг з перевезення вантажів та інших, пов`язаних з перевезенням послуг, наданих Виконавцем, проводиться Замовником протягом 10 банківських днів з моменту надання Виконавцем Замовнику оригіналів документів, передбачених в Заявці. Окрім вказаних вимог, сплата за послуги Виконавця здійснюється після підтвердження реєстрації податкової накладної у відповідному порядку згідно чинного Податкового законодавства.

Так, ФОП Донник А. О. звернувся з претензією № 10 від 12.11.2021 до ПП "СКА" про неналежне виконання умов договору про надання транспортно-експедиторських послуг та перевезення вантажів від 16.09.2020 № 16092020-2, які склали заборгованість в розмірі 55600,00 грн, що нараховані за період з 15.05.2021 по 19.06.2021 стосовно погоджених Заявок: № 18.06.21-2/1, № 27.05.21-2/1, № 28.05.21-2/1, № 21.05.21-2/1, № 20.05.21-2/1, № 14.05.21-2/1.

У відповіді б/н від 09.12.2021 на претензію ПП "СКА" зазначає, що зможе сплатити вартість наданих послуг з перевезень, що відповідає умовам належного виконання Договору зі сторони Замовника, тільки після компенсації збитків у вигляді відшкодування вартості пошкодженого вантажу на загальну суму 221 274,31 грн.

Позивач за зустрічним позовом вважає дії Замовника - ПП "СКА", щодо умов договору № 16092020-2 безпідставними та такими, що порушують його права шляхом несплати за надані послуги.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1 та 2 ст. 2 ГПК України).

Водночас, одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У юридичній науці під диспозитивністю (від лат. dispositus - упорядкований, розподілений) розуміється можливість суб`єктів самостійно упорядкувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд: вступати чи відмовитись від участі у правовідносинах, визначати їх зміст, здійснювати свої права або утримуватися від цього.

Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (а. 6 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 №2-р/2017, а. 6 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019 №6-р/2019).

Європейська Комісія За демократію через право (Венеційська комісія) у доповіді Верховенство права, схваленій на 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25 - 26 березня 2011, також зазначала, що однією із складових принципу верховенства права є юридична визначеність, яка є істотно важливою для питання довіри до судової системи та верховенства права. У цій доповіді також вказано, що юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими, точними і спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (п.п. 44, 46).

Процедурний аспект принципу верховенства права базується на тому, що вимоги правотворчої та правозастосовної практики повинні відповідати певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону; вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону тощо.

Верховний суд 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18 (провадження № 61-19252св19) зазначив, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, Замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

За приписами статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Предметом первісного позову у цій справі є стягнення з перевізника збитків, завданих пошкодженням вантажу, що на думку ПП "СКА" сталося саме з вини ФОП Донник А.О., під час перевезення автомобільним транспортом.

ТОВ "Престо" як Замовник спірного перевезення перебуває у договірних правовідносинах з ПП "СКА", який є експедитором перевезення на підставі договору №1607-20/4 від 16.07.2020 та заявки №13089 від 27.05.2021 на перевезення вантажу та, за приписами ст. 932 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", несе відповідальність за вибір третіх осіб, залучених експедитором до виконання зобов`язань перед Замовником. Безпосереднім виконавцем спірного перевезення є ФОП Донник А.О., а умови перевезення яким визначені у заявці №27.05.21-2/1 від 26.05.2017 та договорі №16092020-2 від 16.09.2020, підписаними між ПП "СКА" та ФОП Донник А.О.

Суд зазначає, що Відповідач за первісним позовом, надаючи послуги перевезення, доставив у пункт призначення ввірений йому товар частково пошкодженим. Вартість пошкодженого товару складає суму первинного позову. Як вказано у первісному позові, пошкодження вантажу сталося всупереч належному виконанню Відповідачем (ФОП Донник А.О.) своїх зобов`язань за договором та наданою йому для перевезення документацією.

З огляду на зазначене та наявними доказами в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність вини перевізника ФОП Донник А.О. у пошкодженні вантажу, наявність передбачена п. 5.6. Договору №16092020-2, де сторони передбачили, що у випадку пошкодження, втрати вантажу відшкодовується вартість відновлення та/або вартість втраченого вантажу саме з вини Виконавця. Тобто у разі, якщо така вина доведена та визнано, що така протиправна поведінка Виконавця (ФОП Донник А.О.) виявляється у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці.

Як зазначає Відповідач за первісним позовом, що 28.05.2021 сталось ДТП, за адресою: Полтавська обл., с. Білоцерківка, траса М03 "Київ-Харків-Довжанський", де в автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом KOGEL SN 24 д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився на узбіччі, в`їхав автомобіль марки DAF TE 95 XF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом PACTON д.н.з. НОМЕР_4 .

Суд знаходить підтвердження викладеним обставинам Відповідача за первісним позовом у постанові Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2021 у справі №525/627/21, де зазначено, що сам водій ОСОБА_2 автомобіля марки DAF TE 95 XF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом PACTON д.н.з. НОМЕР_4 визнав свою вину повністю, а також судом визнано водія останнього ТЗ винним у вчиненні адміністративного порушення оскільки він не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Тобто Господарський суд Харківської області зазначає, що даний факт визнано судом - Великобагачанським районним судом Полтавської області, а отже підпадають під ч. 4. ст.75 ГПК України, оскільки в матеріалах господарської справи відсутні докази оскарження постанові Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2021 у справі №525/627/21.

Таким чином, вимога Позивача за первісним позовом - ПП "СКА", щодо стягнення з Відповідача за первісним позовом - ФОП Донник А.О. суми завданих збитків, які понесені ПП "СКА" в розмірі 221274,31 грн. не знаходять свого підтвердження, щодо порушення ФОП Донник А.О. умов п. 5.6. Договору № 16092020-2 та не спростовано наявних фактів установлених судом у постанові Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2021 у справі №525/627/21 щодо особи з чиєї вини отримано матеріальні збитки.

Суд дійшов висновку, що понесені ПП "СКА" збитки в розмірі 221274,31 грн., є обґрунтованими саме в розгляді питання, як відповідальність його у вигляді Виконавця перед Замовником (ТОВ "Престо") згідно передбачених пунктів 6.1., 6.2., 6.3 Договору перевезення №1607-20/4 від 16.07.2020, а не ФОП Донник А.О. (Виконавець) перед ПП "СКА" (Замовник) по Договору №16092020-2 про надання транспортно-експедиторських послуг та перевезення вантажів від 16.09.2020, з чого вбачається, що ПП "СКА" при зверненні до суду з позовом обрав у якості Відповідача - ФОП Донник А.О., який виконав свої зобов`язання по Договору №16092020-2 з перевезення вантажу, проте збитки щодо пошкодження вантажу сталися не з його вини, а отже останній не може виступати Відповідачем у даному позові, оскільки відсутній спір.

Суд вважає за доцільне зазначити, що з боку Позивача за первісним позовом не доведено та не надано доказів щодо відомостей про досудове врегулювання спору, де ПП СКА направляло претензії до ФОП Донник А.О. на суму пошкодженого товару, а також не підтверджено, що 25.06.2021 року ФОП Донник А.О. отримав претензії.

Стосовно зустрічного позову про стягнення з Приватного підприємства "СКА" (Відповідач за зустрічним позовом) на користь ФОП Донник А.О. заборгованості зі сплати за послуги перевезення в розмірі 58185,37 грн, яка складається: з суми боргу в розмірі 55600,00 грн, суми інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн, 3% річних в сумі 919,49 грн за невиконання виниклих правовідносин стосовно Договору №16092020-2, де ПП "СКА", як Замовник, зобов`язався своєчасно оплачувати послуги, надані з цим Договором (п. 3.1.8), суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено твердження Позивача за зустрічним позовом та не спростовано Відповідачем за зустрічним позовом (ПП "СКА") про надання транспортно-експедиторських послуг та перевезення вантажів по Договору №16092020-2 від 16.09.2020, які склали заборгованість в розмірі 55600,00 грн, що нараховані за період з 15.05.2021 по 19.06.2021 стосовно погоджених Заявок: №18.06.21-2/1, №27.05.21-2/1, №28.05.21-2/1, №21.05.21-2/1, №20.05.21-2/1, №14.05.21-2/1.

ПП "СКА" не заперечує факту виконання умов Договору №16092020-2 з боку ФОП Донник А.О. та наявності заборгованість в розмірі 55600,00 грн, що нараховані за період з 15.05.2021 по 19.06.2021 стосовно погоджених Заявок: №18.06.21-2/1, №27.05.21-2/1, №28.05.21-2/1, №21.05.21-2/1, №20.05.21-2/1, №14.05.21-2/1, чим підтверджується у відповіді б/н від 09.12.2021 на претензію ФОП Донник А.О. за № 10 від 12.11.2021 до ПП "СКА", де останній зазначив, що зможе сплатити вартість наданих послуг з перевезень, оскільки відповідає умовам належного виконання Договору зі сторони Замовника, тільки після компенсації збитків у вигляді відшкодування вартості пошкодженого вантажу на загальну суму 221 274,31 грн.

Також підтвердження свого боргу за виконані послуги та виконання своїх зобов`язань Відповідач за зустрічним позовом викладає у поданому до суду відзиві на зустрічний позов (вх. № 1055 від 18.01.2022), обґрунтовуючи, це п. 5.6. Договору №16092020-2.

Отже, враховуючи вище встановлених обставин, фактів, наявних доказів, та відсутність вини у порушенні ФОП Донник А.О. умов п. 5.6. Договору № 16092020-2, суд вважає за доцільне задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати наявний борг у ПП "СКА" за отримані послуги з перевезення вантажів перед першим у відповідності до ст. 306, 307, 526, 527, 530, 599, 610, 624, 626, 627, 629, 638, 692, 908, 909 ЦК України, ст. 174, 216 ГК України.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми.

Також чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення (чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання), а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін. Відтак, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Перевіривши відповідні нарахування, суд встановив, що заявлені Позивачем за зустрічним позовом - ФОП Донник А.О. до стягнення з Відповідача за зустрічним позовом - ПП "СКА" заборгованості за невиконання виниклих правовідносин стосовно Договору № 16092020-2 не суперечать вимогам чинного законодавства та арифметично вірними нарахування, які складаються з суми інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн та 3% річних в сумі 919,49 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову стосовно стягнення з ПП "СКА" заборгованості зі сплати за послуги перевезення в розмірі 58185,37 грн (де: сума боргу в розмірі 55600,00 грн, сума інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн, 3% річних в сумі 919,49 грн).

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 233 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ПП "СКА" до ФОП Донник А.О. - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "СКА" (61085, м. Харків, вул. Астрономічна, 39, кв. 1, ) на користь Фізичної особи - підприємця Донник Анатолія Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) заборгованості зі сплати за послуги перевезення в розмірі 58185,37 грн (де: сума боргу за Договором №16092020-2 від 16.09.2020 в розмірі 55600,00 грн, сума інфляційного збільшення в розмірі 1665,88 грн, 3% річних в сумі 919,49 грн), а також суму судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "14" грудня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін