ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"19" грудня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/993/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. за участю секретаря судового засідання Ващенко О. В., розглянувши матеріали справи № 916/993/22
з підстав порушення умов договору
Відеоконференція за участю представника позивача, призначена ухвалою суду від 01.12.2022р. через технічну неможливість не відбулась.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився
01.06.2022 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247- 252 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст.165 ГПК України та ч.1 ст.251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27.06.2022 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі та клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить суд стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6170,40 грн.
28.06.2022 року суд призначив справу до розгляду у засіданні суду.
02.08.2022 року через систему "Електронний суд" отримано клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення вирішення пов`язаної із нею господарської справи № 916/1688/22 та клопотання про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.
02.08.2022 року суд задовольнив клопотання Відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі.
18.10.2022 року суд відхилив клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення вирішення пов`язаної із нею господарської справи № 916/1688/22. Так, за наявними в матеріалах справи № 916/993/22 копії позовної заяви по справі № 916/1688/22 судом встановлено, що вказані справи не пов`язані між собою, оскільки стосуються спорів, що виникли на підставі різних договорів, відповідно рішення по одній справі не впливає на розгляд іншої справи. Крім того, із врахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зазначає, що зібрані докази по цій справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
18.10.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні суду.
31.10.2022 року судом отримано письмові пояснення Відповідача наполягає на відмові у задоволені позову.
Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.
15.11.2022р. під час розгляду справи по суті суд оголосив перерву в судовому засіданні до 01.12.2022р. о 11.20. та призначив проведення судового засідання в залі №17 за участю позивача та відповідача в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.
01.12.2022р. через відсутність можливості проведення відеоконференцзв`язку у залі №17 у зв`язку з роботою адміністративної будівлі суду на аварійному живленні за допомогою дизель-генератора, судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку з позивачем та відповідачем не відбулось.
Ухвалою від 01.12.2022р. суд призначив розгляд справи на 19.12.2022р. об 11.20.
Ухвалою від 09.12.2022р. суд задовольнив клопотання позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 19.12.2022р. об 11.20 в режимі відеоконференцзв`язку.
19.12.2022р. через відсутність можливості проведення відеоконференцзв`язку у залі №17 у зв`язку з роботою адміністративної будівлі суду на аварійному живленні за допомогою дизель-генератора, з`єднання по відеоконференцзв`язку з позивачем не відбулось. Суд звертає увагу, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза приміщення суду, переривання зв`язку тощо, відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України, несе учасник справи, який подав заявку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, заявки на проведення судового засідання, призначеного на 19.12.2022р. об 11.20, за його участю в режимі відео конференції не надавав.
Відповідно до п. 1.1 Договору, Відповідач зобов`язався передати Позивачу, а Позивач взяв на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар, у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору, «Постачання товару здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.12.2021, на умовах DDP, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника Постачальника (Відповідача)»
Відповідно до пункту 3.3 Договору, датою постачання товару є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Крім того, того, Відповідач посилається на форс-мажорні обставини - військова агресія Російської Федерації проти України, як на підставу нарахування пені лише за період з 31.12.2021 р. до 21.02.2022 року, тобто за 53 дні, відповідно така пеня може становити 6672 грн.
Також Відповідач вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу є недопустимим.
Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ч. 1 ст. 229 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Згідно ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Позивачем, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору здійснено розрахунки пені та штрафу. Їх розміри, відповідно, становлять: 36 504 грн. пеня та 25 200грн. штраф.
Щодо заперечень Відповідача проти задоволення позову, суд звертає увагу на наступне.
За приписами ч. 1 ст . 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Так, згідно ст. 594 ЦК України Кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.
Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно ч. 5 ст. 692 ЦК України якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Із системного аналізу наведених положень ЦК України та сталої судової практики, суд робить висновок, що право притримання речі (продукції) може виникнути та бути застосованим виключно в межах виконання сторонами одного договору, а не двох різних, зокрема у Постанові Вищого Господарського суду України від 04.03.2010р. по справі N 8/43пн зазначено наступне:
"Факт порушення боржником основного зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 594 ЦК України таке порушення полягає у невиконанні боржником у визначений строк зобов`язання щодо оплати притримуваної речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків. Відповідно, із аналізу вказаного положення випливає, що притриманням може забезпечуватися виконання лише грошового зобов`язання боржника. Поряд із цим, опираючись на положення ч. 2 ст. 594 ЦК України, вбачається, що притриманням можуть забезпечуватися також і інші вимоги кредитора, які не є грошовими, і, відповідно, порушення боржника можуть мати інший характер."
Тобто, під "іншими вимогами кредитора" слід розуміти не вимоги, які виникли на підставі іншого договору, як вважає Відповідач, а інші вимоги кредитора, які не є грошовими" по договору, який не виконується боржником.
Крім того, ч. 1 ст. 595 ЦК України прямо передбачено, що Кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.
Так, у п. 6.22. Постанови Верховного суду від 4 квітня 2019р. по справі № 914/2668/17 викладена така позиція:
"Доводи скаржника в касаційній скарзі про те, що ним на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України здійснено притримання товару внаслідок того, що покупець товару допустив несвоєчасну його оплату - Верховним Судом відхиляється, з огляду на порушену процедуру реалізації відповідачем такого права, вставлену ст. 595 Цивільного кодексу України щодо необхідності негайного повідомлення про це боржника."
З огляду на викладене, суд вважає посилання Відповідача на ст. 594 та ч. 5 ст. 692 ЦК України безпідставними.
Щодо форс мажорних обставин, суд звертає увагу Відповідача на наступне.
За частиною четвертою статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. Також за частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Так, керуючись принципом свободи договору, Сторони домовились, про наступне: "наявність форс-мажорних обставин звільняє Сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язань за Договором." (п. 8.4. Договору).
Відповідно п. 8.2. Договору наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом.
При цьому, згідно п. 8.3. Договору - сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документа. Про закінчення дії форс-мажорних обставин сторона яка зазнала їх впливу письмово в 5-денний строк повідомляє другу Сторону.
Суд враховує, що військова агресія російської федерації проти України є загальновідомим фактом, який за приписами ч. 3 ст. 75 ГПК України - не потребує доказування, натомість вплив таких обставин на можливість виконання особами своїх договірних обов`язків - може бути різним. Саме тому, Відповідач, на виконання вимог п. 8.3. Договору, повинен був письмово повідомити Позивача про дію такої форс-мажорної обставини, яка унеможливлює виконання Відповідачем зобов`язань за Договором.
Відповідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В ч. 1 ст. 77 ГПК України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В матеріалах справи відсутні докази виконання з боку Відповідача п. 8.3. Договору щодо повідомлення Позивача про дію на Відповідача форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань за Договором (протягом 5-ти днів з початку їх дії), тому суд вважає посилання Відповідача на форс-мажорні обставини безпідставним.
Також суд відхиляє правову позицію Відповідача щодо недопустимості застосування штрафу і пені у межах одного виду відповідальності з огляду на наступне.
Так, керуючись принципом свободи договору, Сторони домовились, про наступне: "у разі порушення зобов`язань по договору, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, Постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення.
Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штрафу розмірі 7% від вартості непоставленого товару" (п. 4.1 Договору).
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
З огляду на викладене, позов слід задовольнити з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст..ст.253-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.12.2022р.

Суддя О.А. Демешин

19 грудня 2022 р.