РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022Справа № 910/9625/22
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» (65033, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ СТУСА, будинок 2/1)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (04070, місто Київ, вул.Іллінська, будинок 8) стягнення заборгованості у розмірі 843 774 грн. 83 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 843 774 грн. 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» про стягнення заборгованості у розмірі 843 774 грн. 83 коп. залишено без руху.

18.10.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9625/22, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

29.11.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 31.10.2022 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 07.02.2022 року поштового відправлення уповноваженій особі Відповідача та поверненням на адресу суду поштового конверту за закінченням терміну зберігання, надісланого на адресу Позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» є 65033, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ СТУСА, будинок 2/1.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/9625/22 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п.п. 91, 117, 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

При цьому, відповідно до п. 99-1 вказаних Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Таким чином, факт незвернення Позивача для отримання листів до підприємства зв`язку протягом місяця та повернення останніх на адресу суду за закінченням терміну зберігання, застосовуючи принцип аналогії закону, свідчить про те, що Позивач відсутній за вказаною адресою, тому Суд вважає судові рішення врученими в порядку ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Суд зазначає, що жодної іншої адреси або адреси електронної пошти Позивача суду не повідомлено.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Позивач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

30.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (Покупець) було укладено Договір поставки №22/06-20, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується у порядку та в термін, передбачені Договором, передати товар у власність покупця, у певної кількості, якості і за узгодженою ціною, а Покупець - прийняти товар і оплатити його в умовах передбачених цим договором.. (а.с.12-26)

Найменування, асортимент і ціни товару, що поставляється, вказуються в Додатку №1 до даного Договору («Специфікація товару - відпускні ціни»), яка є невід`ємною частиною. Сторони обов`язково заповнюють всі поля специфікації. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.2.1 Договору доставка товару здійснюється партіями. Постачальник зобов?язаний доставити товар на умовах DDP (згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 р.), за адресами, вказаними в Додатку №3. Кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, що поставляється, вказується у видатковій товарній накладній (надалі «видаткова накладна»), складеної на основі електронного замовлення Покупця.

Відповідно до п. 3.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей оплата за товар проводиться в гривнях. Оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем раз у 14 (чотирнадцять) календарних днів, починаючи з дати першої поставки товару Постачальником, за фактично реалізований товар.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 12 місяців. (п.10.1 Договору)

Додатковою угодою б/н від 01.01.2021 року до Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року Сторони прийшли до згоди викласти п.3.1. Договору у наступній редакції: « 3.1. Покупець після приймання товару та необхідних документів зобов?язаний провести оплату за товар в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом ---- календарних днів з дати поставки. Днем проведення платежу вважається день зарахування коштів на рахунок Постачальника. У випадку, коли останній день терміну оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов?язань вважається перший за ним робочий день.» (а.с.29)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року Позивач передав товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №4177 від 08.12.2021 року на суму 370 093 грн. 20 коп., №4457 від 29.12.2021 року на суму 136 856 грн. 40 коп., №342 від 26.01.2022 року на суму 10 231 грн. 20 коп., №343 від 26.01.2022 року на суму 44 162 грн. 40 коп., №615 від 16.02.2022 року на суму 35 689 грн. 20 коп., №616 від 16.02.2022 року на суму 208 328 грн. 40 коп., а загалом на суму в розмірі 805 360 грн. 80 коп. (а.с.36-53) та здійснив часткову оплату отриманого товару у розмірі 101 926 грн. 47 коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за червень 2022 року, випискою по рахунку Позивача з 12.08.2020 р. по 11.07.2022 р. (а.с.30-33)

Листом б/н від 01.03.2022 року Відповідач повідомив Позивача про настання форс мажорних обставин та неможливості виконання обов`язків за договором поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року в частині оплати отриманого товару протягом 60 календарних днів. (а.с.34-35)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» становить 703 434 грн. 33 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» 3% річних у розмірі 14 035 грн. 42 коп., інфляційні у розмірі 126 305 грн. 08 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що всупереч умов договору Позивач при поставці товару не надав сертифікати відповідності на поставлений товар за видатковими накладними №4177 від 08.12.21 р, №4457 від 29.12.21 р. №616 від 16.02.2021 р.. №342 від 26.01.22 р., №343 від 26.01.22 р., №9615 від 16.02.22 р., що є підставою вважати, що поставка виконана не повністю, а тому твердження Позивача щодо застосування загальної норми щодо оплати товару у день його отримання не може бути виконана, оскільки сама поставка відбулася не повністю і товаросупроводжуючі документи були передані не в повному обсязі. Крім того, Відповідач зазначив, що ним було сплачено заборгованість у розмірі 561 105 грн. 95 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 561 105 грн. 95 коп., інші позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року Позивач передав товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №4177 від 08.12.2021 року на суму 370 093 грн. 20 коп., №4457 від 29.12.2021 року на суму 136 856 грн. 40 коп., №342 від 26.01.2022 року на суму 10 231 грн. 20 коп., №343 від 26.01.2022 року на суму 44 162 грн. 40 коп., №615 від 16.02.2022 року на суму 35 689 грн. 20 коп., №616 від 16.02.2022 року на суму 208 328 грн. 40 коп., а загалом на суму в розмірі 805 360 грн. 80 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.36-53) та здійснив часткову оплату отриманого товару у розмірі 101 926 грн. 47 коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за червень 2022 року, випискою по рахунку Позивача з 12.08.2020 р. по 11.07.2022 р. (а.с.30-33)

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що всупереч умов договору Позивач при поставці товару не надав сертифікати відповідності на поставлений товар за видатковими накладними №4177 від 08.12.21 р, №4457 від 29.12.21 р. №616 від 16.02.2021 р.. №342 від 26.01.22 р., №343 від 26.01.22 р., №9615 від 16.02.22 р., що є підставою вважати, що поставка виконана не повністю.

Згідно з п.2.1 Договору доставка товару здійснюється партіями. Постачальник зобов?язаний доставити товар на умовах DDP (згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 р.), за адресами, вказаними в Додатку №3. Кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, що поставляється, вказується у видатковій товарній накладній (надалі «видаткова накладна»), складеної на основі електронного замовлення Покупця.

Пунктом 4.3 Договору передбачено обов`язок Постачальника передати документи, що підтверджують якість та безпеку товару, зазначені в п.4.1 договору.

У ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Згідно зі ст. 690 Цивільного кодексу України, Якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця.

Пунктами 1, 2 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року № П-7 (Про застосування якої сторони домовились у Договорі поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року) передбачено, що ця Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами постачання або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю. Підприємство-постачальник повинно забезпечити своєчасне відправлення одержувачу документів, що засвідчують якість та комплектність продукції, що, за загальним правилом, відсилаються разом з продукцією, якщо інше не передбачено обов`язковими для сторін правилами чи умовами договору.

У п. 12, 14 Інструкції № П-7 визначено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні. Приймання продукції по якості й комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідних документах, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до п. 16 Інструкції П-7 при виявлені невідповідності якості, комплектності, маркування отриманої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним на маркуванні та супровідних документах, що підтверджують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), отримувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийомі дефектів. Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, запобігаючи погіршення її якості і змішування з іншою однорідною продукцією.

Отримувач зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та 1цскладання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в основних та особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах та договорі.

Відповідно до п. 20 Інструкції П-7 порядок проведення перевірки якості продукції за відсутності представника виробника (відправника), у разі його неявки на виклик отримувача (покупця) у встановлений строк та у випадках, коли виклик представника не є обов`язковим.

За результатами проведення перевірки відповідно до п. 29 Інструкції П-7 складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції.

Згідно з п.4.4 Договору якщо якість товару виявиться невідповідним стандартам, технічним умовам, іншим документам, зразкам (еталонам) або умовам Договору, а також при відсутності документів, що підтверджують якість товарів, Покупець має право відмовитися від прийняти та оплатити товару, а якщо він вже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум або заміни товару, або вимагати безоплатного усунення Постачальником недоліків товару, його упаковки протягом 7 (семи) днів з моменту пред`явлення Покупцем претензій по якості товару, що постачається, або виявлення відсутності документів, що підтверджують якість товарів, за рахунок Постачальника. Покупець може прийняти на зберігання даний товар при підтвердженні Постачальником гарантійним листом, прийняття його 100% повернення.

Виходячи з умов Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року та наведених положень Інструкції, загальний порядок виконання постачальником зобов`язань за договором поставки передбачає надання ним документів, що стосуються товару, разом з товаром, у той час як відсутність необхідних товаросупровідних документів підлягає фіксації при прийнятті товару шляхом складання відповідного засвідчувального документа (акту).

При цьому, Суд зазначає, що з урахуванням положень ст. 666 Цивільного кодексу України Відповідач не був позбавлений права, у разі не передачі Позивачем документів, які мають бути передані разом з товаром, встановити розумний строк для їх передання.

У даному випадку, доказом щодо поставки неякісної або некомплектної продукції відповідно до вимог Інструкцій П-6 та П-7 може бути лише акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції, оскільки сторони в добровільному порядку, без заперечень та зауважень погодили саме такий порядок отримання товарно-матеріальних цінностей умовами укладеного договору, що є обов`язковим до виконання.

Проте, Судом встановлено, що станом на момент розгляду даної справи Відповідач не повідомив Позивача про відсутність документів, що підтверджують якість товару та документів, що підтверджують гарантії виробника; не відправив повідомлення про виклик представника постачальника для спільного приймання продукції, що було передбачено нормами Інструкцій.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Відповідачем не надано жодних заперечень при прийманні продукції відносно кількості, якості, асортименту та комплектності товару, як в момент отримання товару, так і в розумний строк, визначений умовами договору, і в строки, передбачені нормами наведених Інструкцій, а також заперечень щодо неналежного виконання позивачем його договірних зобов`язань за Договором поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, які б були направлені Позивачеві у передбачений строк належними засобами зв`язку. А тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в цій частині.

Відповідно до п. 3.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей оплата за товар проводиться в гривнях. Оплата за поставлений товар здійснюється Покущем раз у 14 (чотирнадцять) календарних днів, починаючи з дати першої поставки товару Постачальником, за фактично реалізований товар.

Додатковою угодою б/н від 01.01.2021 року до Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року Сторони прийшли до згоди викласти п.3.1. Договору у наступній редакції: « 3.1. Покупець після приймання товару та необхідних документів зобов?язаний провести оплату за товар в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом ---- календарних днів з дати поставки. Днем проведення платежу вважається день зарахування коштів на рахунок Постачальника. У импадку, коли останній день терміну оплати припадає на вихідний, святковий або інший перобочий день банківської установи, днем виконання зобов??язань вважається перший за ним робочий день.» (а.с.29)

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України продавець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦК) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що умовами Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року в редакції Додаткової угоди б/н від 01.01.2021 року Сторонами не визначено строку виконання Покупцем його обов`язку з оплати товару, Суд приходить до висновку про необхідність застосування у даному випадку вимог частини 1 статті 692 ЦК України до зобов`язань Відповідача з оплати отриманого товару.

З огляду на викладене, Суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» з оплати отриманого товару відповідно до умов Договору поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року на підставі вищезазначених видаткових накладних виник з моменту отримання такого товару.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» за Договором поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року становить 703 434 грн. 33 коп.

В той же час, Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі №910/9625/22 Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» було сплачено на рахунок Позивача грошові кошти у загальному розмірі 561 105 грн. 95 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №51397 від 15.11.2022 р., №51553 від 17.11.2022 р. із зазначенням призначення платежу: «оплата за товар згідно договору №22/06-20 від 30.06.2020 р.»

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» грошових коштів Позивачу в розмірі 561 105 грн. 95 коп. після відкриття провадження у даній справі, Суд приходить до висновку про закриття провадження у справі №910/9625/22 в частині стягнення 561 105 грн. 95 коп. суми основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» за Договором поставки №22/06-20 від 30.06.2020 року становить 142 328 грн. 38 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» в розмірі 142 328 грн. 38 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 142 328 грн. 38 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 09.12.2021 р. по 17.08.2022 р. у розмірі 14 035 грн. 42 коп. та інфляційні у розмірі 126 305 грн. 08 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 09.12.2021 р. по 17.08.2022 р. у розмірі 14 035 грн. 42 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині виникнення початку перебігу заборгованості за видатковою накладною №343 від 26.01.2022 р., а саме не з 27.01.2021 р., а з 27.01.2022 р. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 09.12.2021 р. по 17.08.2022 р. у розмірі 12 710 грн. 55 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 09.12.2021 р. по 17.08.2022 р. у розмірі 126 305 грн. 08 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині виникнення початку перебігу заборгованості за видатковою накладною №343 від 26.01.2022 р., а саме не з 27.01.2021 р., а з 27.01.2022 р. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні за загальний період прострочки з 09.12.2021 р. по 17.08.2022 р. у розмірі 121 709 грн. 74 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 142 328 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 12 710 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 121 709 грн. 74 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Закрити провадження у справі №910/9625/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» в частині стягнення заборгованості у розмірі 561 105 грн. 95 коп. у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» - задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (04070, місто Київ, вул.Іллінська, будинок 8, Ідентифікаційний код юридичної особи 41135005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТТУАЛЬ» (65033, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ СТУСА, будинок 2/1, Ідентифікаційний код юридичної особи 39589415) заборгованість у розмірі 142 328 (сто сорок дві тисячі триста двадцять вісім) грн. 38 (тридцять вісім) коп., 3% річних у розмірі 12 710 (дванадцять тисяч сімсот десять) грн. 55 (п`ятдесят п`ять) коп., інфляційні у розмірі 121 709 (сто двадцять одна тисяча сімсот дев`ять) грн. 74 (сімдесят чотири) коп. та судовий збір у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 грудня 2022 року.

Суддя О.В. Чинчин