РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2022Справа № 910/9526/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика миловарні традиції" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 101 633,10 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика миловарні традиції" (далі - Фабрика) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно умов укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко" (далі - Товариство) договору на виробництво та поставку товарів власної торгової марки від 19 жовтня 2016 року № 0293/16, позивач поставив останньому товар у період з 19 жовтня 2016 року по 9 вересня 2022 року на загальну суму 306 009,19 грн, у тому числі за видатковою накладною від 31 січня 2022 року № 402 на суму 76 270,32 грн, а також видатковою накладною від 26 квітня 2022 року № 1104 на суму 64 704,99 грн. Оскільки відповідач оплату отриманої продукції провів лише частково на суму 211 146,15,00 грн, заборгувавши таким чином 94 863,04,00 грн, позивач, посилаючись на статті 11, 202, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з Товариства вищезазначену суму боргу, а також 5 654,88 грн інфляційних втрат та 1 115,18 грн трьох процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

12 жовтня 2022 року через загальний відділ діловодства суду від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року вищенаведену позовну заяву Фабрики прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9526/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

10 листопада 2022 року через загальний відділ діловодства суду від Товариства надійшов відзив на позовну заяву від вказаної дати № 588/777юв, в якому останнє просило відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач сплатив на користь позивача 75 000,00 грн за договором, а в іншій частині позовних вимог зобов`язання щодо сплати основного боргу є припиненим у зв`язку з підписанням між сторонами угод про зарахування зустрічних однорідних вимог. Оскільки обов`язок по сплаті спірного основного боргу, на думку Товариства, відсутній, а тому й позовні вимоги в частині заявлених до стягнення компенсаційних виплат є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

22 листопада 2022 року на адресу суду від Фабрики надійшла відповідь на відзив від 18 листопада 2022 року № 18/11/2022, у якій позивач навів доводи й аргументи на спростування правової позиції відповідача та вказав, що 75 000,00 грн, сплачені відповідачем за договором, та суми за угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог були враховані при погашенні заборгованості Товариства за цим же правочином за попередній період, що підтверджується відповідними актами звірки взаємних розрахунків, підписаними між сторонами.

У той же день разом із відповіддю на відзив від Фабрики надійшла заява від 18 листопада 2022 року № 18/11/2022-1, у якій позивач повідомив суд, що ціна позову станом на 16 листопада 2022 року не змінилася.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2016 року між Товариством та Фабрикою було укладено договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № 0293/16, за умовами якого остання зобов`язалася виготовити та передати у власність відповідача, а Товариство - прийняти та оплатити поставлений товар.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 3.18. договору в разі відповідності поставки товару умовам цього правочину Товариство підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлену продукцію. Дата, зазначена відповідачем у видатковій накладній, є датою поставки партії товару.

Ціна договору складається з вартості всього поставленого та прийнятого Товариством товару (за винятком повернутого) згідно відповідних накладних протягом всього строку дії цього правочину (пункт 4.1.4. вказаної угоди).

Згідно з пунктами 4.3., 4.5. договору оплата за товар проводиться у безготівковій формі протягом 45 календарних днів з дати поставки обумовленої продукції до розподільчого центру або торгівельної точки відповідача за умови, що позивач поставив товар у строк, визначений цим правочином.

За умовами пункту 4.8. даної угоди сторони раз на квартал, після 20-го числа місяця, наступного за звітним періодом, проводять звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки. Фабрика направляє Товариству акт звірки за допомогою факсимільного зв`язку, на електронну пошту або поштою.

Зарахування зустрічних однорідних вимог може бути проведене Товариством у односторонньому порядку, без підписання сторонами будь-яких додаткових документів (актів, угод) на підставі відповідної заяви згідно з статтею 610 ЦК України (пункт 8.9. договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору Фабрика поставила Товариству товар, що підтверджується копіями видаткових накладних: від 31 січня 2022 року № 402 на суму 76 270,32 грн та від 26 квітня 2022 року № 1104 на суму 64 704,00 грн, а також копіями товарно-транспортних накладних: від 31 січня 2022 року № Р402 на суму 76 270,32 грн та від 26 квітня 2022 року № Р1104 на суму 64 704,00 грн.

Судом встановлено, що вищенаведені видаткові та товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печатками сторін. Жодних заперечень щодо кількості, асортименту, якості переданого товару чи порушення строків поставки не містять. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність зауважень чи заперечень відповідача відносно поставленої продукції.

Оскільки за весь поставлений відповідачу товар на загальну суму 306 009,19 грн (включно з вказаними видатковими накладними) Товариство розрахувалося лише частково (включно із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог), Підприємство звернулося з претензією від 9 серпня 2022 року № 83, в якій просило відповідача остаточно погасити наявну в нього заборгованість у розмірі 94 863,04 грн.

Однак вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що у період з лютого по квітень 2022 року Товариство сплатило на користь Фабрики 75 000,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 22 лютого 2022 року № 5217 на суму 15 000,00 грн та від 29 квітня 2022 року № 5943 на суму 60 000,00 грн.

Зі змісту даних платіжних документів вбачається, що вказані у них суми були сплачені за продукцію за договором від 19 жовтня 2016 року № 0293/16 без визначення періодів таких поставок.

За приписами статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом встановлено, що 28 лютого 2022 року на підставі пункту 8.9. договору між сторонами було підписано та скріплено печатками дві угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за спірним договором, за договором з надання послуг від 19 жовтня 2016 року № М-196/17 та додатком до спірного договору від № 9 на загальну суму 11 440,55 грн.

Також 30 квітня 2022 року між сторонами було підписано та скріплено печатками ще дві угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за спірним договором, за договором з надання послуг від 19 жовтня 2016 року № М-196/17 та додатком до спірного договору від № 9 на загальну суму 9 705,20 грн.

Зі змісту акта звірки взаємних розрахунків за період з січня 2022 року по квітень 2022 року вбачається, що відповідач мав заборгованість за товар, який був поставлений за попередні періоди за спірним правочином.

У той же час суми, які були сплачені за платіжними дорученнями: від 22 лютого 2022 року № 5217, від 29 квітня 2022 року № 5943, а також суми за угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог за спірним договором від 28 лютого 2022 року та від 30 квітня 2022 року, були направлені на погашення заборгованості, що існувала у позивача за попередні періоди.

Зі змісту акта звірки за період з квітня 2022 року по липень 2022 року вбачається, що борг Товариства за поставлений товар за спірним правочином у липні 2022 року склав 94 863,04 грн та дорівнює сумі основного боргу, яку просить стягнути Фабрика в цій справі.

Вказані акти звірки підписані та скріплені печатками уповноваженими представниками сторін за допомогою засобів електронної ідентифікації.

Доказів того, що вказані відповідачем суми були скеровані на погашення спірної заборгованості, останнім не надано. Такі докази також відсутні в матеріалах справи.

Оскільки заявлена до стягнення сума основного боргу за договором, яка складає 94 863,04 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Фабрики до відповідача про стягнення зазначеної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо оплати поставленого товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 1 115,18 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму боргу за спірними накладними за період з 18 березня 2022 року по 13 вересня 2022 року, а також 5 654,88 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за цими накладними з 1 квітня 2022 року по 13 липня 2022 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи пункту 4.5. договору, останнім днем для сплати заборгованості за накладною від 31 січня 2022 року № 402 було 17 березня 2022 року.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних за вказаною накладною, оскільки позивачем неправомірно включено до періоду нарахування фактичні дні погашення заборгованості.

За перерахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних за накладною від 31 січня 2022 року № 402 складає 606,17 грн, з яких: 263,29 грн - три проценти річних, нараховані у період з 18 березня 2022 року по 28 квітня 2022 року на суму боргу в розмірі 76 270,32 грн, 3,28 грн - три проценти річних, нараховані за 29 квітня 2022 року на суму боргу в розмірі 39 864,64 грн, 339,60 грн - три проценти річних, нараховані у період з 30 квітня 2022 року по 13 вересня 2022 року на суму боргу в розмірі 30 159,04 грн.

Разом із тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3,79 грн трьох процентів річних слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

Оскільки заявлений Фабрикою до стягнення розмір трьох процентів річних у сумі 505,22 грн, що нараховані в період з 11 червня 2022 року по 13 вересня 2022 року на суму боргу в розмірі 64 704,00 грн за видатковою накладною від 26 квітня 2022 року № 1104, є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що заявлений Фабрикою до стягнення розмір інфляційних втрат за вказаними накладними не перевищує розрахованої судом суми, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних компенсаційних виплат також підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Фабрики підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 8; ідентифікаційний код 32104254) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика миловарні традиції" (36034, місто Полтава, вулиця Половки, будинок 72; ідентифікаційний код 39620018) 94 863 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот шістдесят три) грн 04 коп. основного боргу, 5 654 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп. інфляційних втрат, 1 111 (одну тисячу сто одинадцять) грн 39 коп. трьох процентів річних та 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 90 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 грудня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко