РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2022Справа № 910/5087/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Сташківа Р.Б. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз»

про стягнення 132092,35 грн.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» (далі - відповідач, покупець) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (далі - позивач, постачальник) 132092,35 грн за Договором поставки бетонних сумішей готових та будівельних розчинів №БТРО_2021/05/113 від 07.06.2021 (далі - Договір) внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, з яких 100000,01 грн - основної заборгованості, 12186,30 грн пені, 5342,47 грн 10 % річних та 14563,57 грн інфляційних втрат.

Позивач зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені п. 1.1 та п. 5.2 Договору щодо своєчасності та повноти оплати за поставлений товар, та лише частково оплатив поставлений товар.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог. Відповідач зазначає, що поставлений позивачем товар на виконання умов Договору оплачено відповідачем у повному обсязі. Відповідач вказує, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджуються наявність у відповідача заборгованості. Окрім того, відповідачем долучено копії платіжних доручень, якими підтверджується факт перерахування грошових коштів позивачу за поставлений товар.

Також відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, пені та 10% річних, оскільки відповідачем виконано зобов`язання з оплати за поставлений товар у повному обсязі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2021 між постачальником та покупцем укладено Договір відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця на умовах цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити бетонні суміші готові та будівельні розчини, які надалі іменуються «Товар», в асортименті та за цінами, визначеними сторонами в видаткових накладних ( п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється протягом однієї доби з моменту розвантаження повноважними представниками сторін відповідно до ДСТУ Б В.2.7-176:2008, ДСТУ Б В.2.7-96-2000, ДСТУ Б В.2.7-43-96, ДСТУ Б В.2.7-23-95 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 № П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 № П-7. При виявленні невідповідності якості виклик представника постачальника для участі в перевірці якості та складанні акту є обов`язковим.

Додатковою угодою №1 до Договору постачальник та покупець погодили викласти пункт 4.3 Договору в наступній редакції: «Покупець сплачує постачальнику 50% від вартості поставленого постачальником товару за попередні 7 календарних днів від дати першої поставки (перший звітний період). Оплата здійснюється не пізніше 4 (чотирьох) робочих днів після першого та всіх наступних звітних періодів місяця на підставі Акту звірки який надається постачальник покупцеві на 8 день від дати початку звітного періоду. Наступні 7 днів (з 8 по 14 календарних днів, другий звітний період) та слідуючі за ним 7 днів (з 15 по 21 календарних днів, третій звітний період), та четвертий звітний період (з 22 по 28 календарних днів) оплата відбувається на тих самих умовах, які передбачені у першому звітному періоді.

По закінченню кожного календарного місяця, покупець здійснює оплату залишкової суми вартості поставленого товару за місяць (чотири звітних періоди), до 10 (десятого) числа поточного місяця.

Згідно з п. 5.2 Договору в разі невчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми. Нарахування пені не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане. Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, із змінами і доповненнями, сторони погодили, що для вимог про стягнення пені за цим договором встановлюється строк позивної давності 3 роки.

Позивач зазначає, що у період з 17.06.2021 по 01.12.2021 ним поставлено відповідачу товар на загальну суму 2949716,58 грн, проте останній у супереч умовам договору порушив взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Як вказує позивач, у період з 17.06.2021 по 30.11.2021 ним було поставлено товар на загальну суму 2931051,26 грн за який відповідачем було сплачено 1970966,74 грн, у зв`язку з чим станом на 01.12.2021 за розрахунками позивача заборгованість відповідача складає 960084,52 грн.

Також, як зазначає позивач, 01.12.2021 ним було поставлено відповідачу товар на суму 18665,32 грн, проте відповідач поставлений товар оплатив частково в розмірі 878749,83 грн, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 100000,01 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені, 10 % річних та інфляційних втрат нараховані за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Відповідач заперечує наявність заборгованості за товар, та вказує, що поставлений товар оплачено у повному обсязі на підтвердження чого до відзиву на позовну заяву ним долучено копії платіжних доручень №3768 від 14.07.2021, №4391 від 13.08.2021, №4527 від 19.08.2021, №4641 від 27.08.2021, №4809 від 03.09.2021, №5370 від 29.09.2021, №5373 від 29.09.2021, №6393 від 09.11.2021, №6392 від 19.11.2021, №6735 від 09.12.2021, №6736 від 09.12.2021, №7058 від 24.12.2021, №256 від 26.01.2021 на загальну суму 2949716,58 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначає позивач, у період з 17.06.2021 по 01.12.2021 ним було поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 2949716,58 грн. відповідач не заперечує дану обставину та визнає її у відзиві на позовну заяву.

Звертаючись із даною позовною заявою, позивач вказує про часткову оплату відповідачем за поставлений товар в розмірі 2849716,57 грн.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує про безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 100000,01 грн, оскільки доводи позивача не відповідають дійсним обставинам справи.

На підтвердження вищезазначеної позиції відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії платіжних доручень якими підтверджується факт перерахування грошових коштів позивачу за поставлений (в графі призначення «оплата за бетон, згідно дог.№БТРО_2021/05/113 від 07.06.2021) у загальній сумі 2949716,57 грн.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Перевіривши надані відповідачем докази щодо оплати поставленого товару за Договором, суд зазначає, що долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву копії платіжних доручень є допустимими та належними доказами, які підтверджують факт повної оплати за поставлений товар, що позивачем зі свого боку не спростовано.

Наведене також підтверджує факт відсутності боргу станом на день відкриття провадження у даній справі, а також те, що станом на день звернення до суду із позовом (який було подано до суду 27.06.2022) борг вже був погашений, а отже, права позивача в цій частині не були порушені.

Судом враховано, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

Приймаючи до уваги вищевказане, оскільки предмет позову в частині 100000,01 грн боргу на момент відкриття провадження у цій справі був відсутній, то в такому випадку суд не закриває провадження в цій частині, а відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення 10% річних у сумі 5342,47 грн, інфляційних втрат у сумі 14563,57 грн та пені у сумі 12186,30 грн (нарахованих у період з 11.12.2021 по 23.06.2022), суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 5.2 Договору в разі невчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми. Нарахування пені не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане. Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, із змінами і доповненнями, сторони погодили, що для вимог про стягнення пені за цим договором встановлюється строк позивної давності 3 роки.

Судом враховано, що станом на день звернення із позовом відповідачем повністю оплачено отриманий товар за накладними від 25.11.2021, 30.11.2021, 01.12.2012, що підтверджується копіями платіжних доручень від 24.12.2021 та від 26.01.2022.

Однак, враховуючи погоджені сторонами умови п. 4.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №1) відповідачем було здійснено таку оплату із простроченням строку, отриманий товар за накладними від 25.11.2021, 30.11.2021 відповідач мав би оплатити до 10.12.2021, тоді як здійснив таку оплату лише 24.12.2021 та отриманий товар за накладною від 01.12.2021 мав би оплатити до 10.01.2022, тоді як оплатив лише 26.01.2022.

Судом було здійснено власний розрахунок 10% річних та пені та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 664,62 грн (521,43 грн за період з 11.12.2021-23.12.2021 по накладним від 25.11.2021, 30.11.2021, 143,19 грн за період з 11.01.2022 по 25.01.2022 по накладній від 01.12.2021) та 10% річних у сумі 366,40 грн (289,69 грн за період з 11.12.2021-23.12.2021 по накладним від 25.11.2021, 30.11.2021, 76,71 грн за період з 11.01.2022 по 25.01.2022 по накладній від 01.12.2021), у решті вимог щодо стягнення пені та 10 % річних суд відмовляє.

Здійснюючи розрахунок пені та 10% річних судом враховано позицію Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16 про те, що "день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення фінансових санкцій.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Таким чином, оскільки строк прострочення відповідачем оплати товару є меншим місяця, підстав для нарахування йому інфляційних втрат нема, а тому суд відмовляє у задоволенні вимог у цій частині позову.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» (м. Київ, пров. Хрестовий, 6; ідентифікаційний код 42828431) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 05523398) пеню у сумі 664 (шістсот шістдесят чотири) грн 62 коп, 10% річних у сумі 366 (триста шістдесят шість) грн 40 коп та 19 (дев`ятнадцять) грн 36 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків