ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. Справа№ 910/10822/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.09.2021

у справі № 910/10822/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН»

про стягнення 48352, 80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 48 352,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні страхового відшкодування, оскільки із настанням страхового випадку відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності за договором страхування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/10822/21 позов задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» підлягає стягненню на користь Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 48352,80 грн та 2270,00 грн судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача і докази надані на їх підтвердження, про розмір матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням у ДТП тролейбусу «Богдан Т70117», реєстраційний номер 029 - є більш вірогідними, ніж доводи, надані на їх спростування відповідачем. У зв`язку з чим суд, керуючись приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що відповідач своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування не виконав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано низку норм матеріального права, була допущена недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що позивачем не було виконано обов`язків, передбачених ст.ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що мало наслідком правомірну відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.3. ст.37 означеного Закону. За доводами апелянта положення статті 33 та п.33-1.1. ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо покладають на потерпілих осіб обов`язок надати пошкоджений транспортний засіб до огляду страховику. Водночас, абз. другим п.33.3. ст. 33 вказаного Закону встановлена єдина обставина, що звільняє потерпілих осіб від такого обов`язку, а саме, ненаправлення страховиком представника до місцезнаходження пошкодженого майна протягом 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення про ДТП від потерпілої особи. При цьому. як зазначає відповідач суд першої інстанції дійшов до невірного висновку відповідно до якого позивач фактично був звільнений від обов`язку надати пошкоджений транспортний засіб до огляду страховій компанії.

Крім того, як зазначає скаржник, судом не було досліджено питання зносу транспортного засобу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив, у якому вказує, що рішення Господарського суду міста Києва ухвалене відповідно до норм матеріального права та процесуального права, враховуючи всі фактичні обставини справи, доведено та всебічно їх обґрунтовано, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. За таких обставин, позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 у справі № 910/10822/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/10822/21; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 263 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2019 на вулиці Першотравневій у місті Кременчук Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса «Богдан Т70117», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Mercedes-Benz GLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи копією Протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 340697.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено тролейбус «Богдан Т70117», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності Комунальному підприємству «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (позивачу).

Як встановлено судом, постановою Полтавського апеляційного суду від 09.06.2020 у справі № 537/4232/19 ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Mercedes-Benz GLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі щодо нього закрите на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КпАП України.

Згідно з частиною 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до полісу № АО/186987 транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення матеріальної шкоди позивачу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн, строк дії полісу з 26.12.2018 до 25.12.2019.

З метою здійснення ремонту тролейбусу «Богдан Т70117», реєстраційний номер 029, пошкодженого у спірній ДТП, позивач звернувся до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» з проханням виконати відновлювальний ремонт.

Для забезпечення виконання ремонтних робіт між позивачем (замовник) та Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (виконавець) було укладено договір № 7-250/19 на виконання робіт від 28.10.2019 (далі - договір № 7-250/19 від 28.10.2019), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати ремонтні роботи тролейбуса Т70117 куз. Y6LT70117JL-100147, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити вартість цих робіт на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3.1 договору № 7-250/19 від 28.10.2019 сторони погодили, що вартість робіт, відповідно до п. 1.1 договору становить 48352,80 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 8058,80 коп.

Вартість відновлювального ремонту тролейбусу «Богдан Т70117», реєстраційний номер 029, в сумі 48352,80 грн, на думку позивача, підтверджується наявними в матеріалах справи Калькуляцією на послуги по ремонту (додаток до договору № 7-250/19 від 28.10.2019), актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1306 від 26.11.2019 та платіжним дорученням № 1177 від 27.12.2019.

29.07.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою № 07-11/548 про страхове відшкодування, відповідно до якої просив останнього відшкодувати витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом тролейбусу у розмірі 48352,80 грн.

Листом № 02/11/20/4 від 02.11.2020 відповідач, з посиланням на положення п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомив позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

Вказані обставини і стали підставою для звернення Комунальним підприємством «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позов зазначив, що ремонтні роботи тролейбусу «Богдан Т70117», реєстраційний номер 029 , на суму 48352,80 грн, проведені на замовлення позивача, не мають правового значення, оскільки не скасовують факту не виконання позивачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неможливості встановити розмір заподіяної шкоди саме страховиком. Відповідач зазначив, що 24.07.2020 він отримав від позивача повідомлення про ДТП, після чого 28.07.2020 незалежному експерту було замовлено провести огляд пошкодженого транспортного засобу. Однак, 31.08.2020 експертом було надано лист, яким повідомлено відповідача про відсутність підстав для здійснення розрахунку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, оскільки власником вказаного КТЗ було повідомлено експерта про те, що пошкоджений транспортний засіб було відремонтовано.

Відповідач вважає, що, оскільки транспортний засіб було відремонтовано до того, як представник страхової компанії його оглянув та зафіксував пошкодження, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 30.09.2019, то не можливо визначити, які саме пошкодження були отримані внаслідок спірної ДТП.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями п. 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, 02.10.2019 ТДВ «СК «ГАРДІАН» отримало від страхувальника письмове повідомлення про ДТП, що сталася 30.09.2019 в м. Кременчук по вул. Першотравневій біля будинку 38, за участю транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 3500, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та тролейбуса з реєстраційним номером 029 (абз. 1 стор. 2 відзиву на позовну заяву).

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про те, що починаючи з 02.10.2019 відповідач, як страховик особи, визнаної винною у вчиненні ДТП, був обізнаний (враховуючи повідомлення страхувальником страховика в порядку п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») про всі обставини ДТП, що сталася 30.09.2019 та внаслідок якої було пошкоджено тролейбус «Богдан Т70117», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, твердження відповідача про позбавлення його позивачем можливості визначити розмір збитків є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки починаючи з 02.10.2019 відповідач був обізнаний про спірну ДТП, а, отже, мав можливість оглянути та зафіксувати пошкодження, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, зі змісту наявної в матеріалах справи постанови Полтавського апеляційного суду від 09.06.2020 у справі № 537/4232/19 вбачається, що внаслідок спірної ДТП у тролейбуса «Богдан Т70117» пошкоджені середні двері та лакофарбове покриття.

Встановлені в постанові Полтавського апеляційного суду від 09.06.2020 у справі № 537/4232/19 пошкодження тролейбуса «Богдан Т70117» кореспондуються з послугами, які були надані під час проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Так, відповідно до Калькуляції на послуги по ремонту тролейбуса Т70117 Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» були надані наступні послуги: ремонт правої боковини, ремонт середніх дверей лівої сторони, заміна ліхтарів маркерних, заміна защильників та профелів.

З урахуванням зазначеного, суд приймає в якості належних доказів на підтвердження розміру матеріального збитку наявні в матеріалах справи договір № 7-250/19 від 28.10.2019, калькуляцію на послуги по ремонту, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1306 від 26.11.2019 та платіжне доручення № 1177 від 27.12.2019.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

За змістом пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме, з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду (далі - ВП ВС) у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку. ВП ВС зауважила, що у названому Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору, а також не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Зазначене свідчить про сталу правову позицію ВП ВС щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм названого Закону, зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого з відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Враховуючи наведені правові висновки ВП ВС, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 дійшов правового висновку, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати за законом та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку в МТСБУ.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

За змістом частин 1, 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1- 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові, речові та електронні докази.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пунктах 8.15 - 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено таке:

« 8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

8.16. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

8.17. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

8.18. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

8.19. До того ж Верховний Суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

8.20. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

8.21. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.22. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи позивача і докази надані на їх підтвердження, про розмір матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням у ДТП тролейбусу «Богдан Т70117», реєстраційний номер 029 - є більш вірогідними, ніж доводи, надані на їх спростування відповідачем.

У зв`язку з чим суд, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування не виконав та існування обставин, з якими чинне законодавство пов`язує правомірність відмови у виплаті страхового відшкодування, не довів.

Доказів сплати коштів у розмірі 48352,80 грн станом на дату розгляду справи по суті відповідачем суду не надано.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» страхового відшкодування у розмірі 48 352,80 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/10822/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на апелянта.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/10822/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/10822/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10822/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.12.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська