ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/704/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді О.Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Ю. Філатової, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Сільськогосподарського малого приватного підприємства Юг - Сервіс

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Зернарі"

про стягнення 170 896,89 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Сільськогосподарське мале приватне підприємство Юг - Сервіс (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Зернарі" (відповідач) про стягнення 1 308 565,26 грн, з яких: 1 206 231,70 грн основного боргу, 12 484,76 грн 3 % річних та 89 848,80 грн інфляційних за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором поставки № 19/04 від 19.04.2022.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, 19.04.2022 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець)

укладено договір поставки № 19/04, за умовам якого позивач поставляє (передає) у власність

покупця сільськогосподарську продукцію (товар), вказану у специфікаціях, що є невід`ємними додатками до договору, а відповідач - приймає та оплачує товар. На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 645 231,70 грн, у свою чергу, відповідач, отримавши товар, розрахувався за нього частково, в розмірі 1 439 000,00 грн, відтак заборгованість відповідача з оплати поставленого товару становить 1 206 231,70 грн. Крім того, за недотримання відповідачем умов договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача, крім основного боргу, 12 484,76 грн 3% річних та 89 848,80 грн інфляційних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст. 193, 216,

230, 231 ГК України та ст. 6, 526, 599, 610, 611, 612, 625, 626 ЦК України.

02.11.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він зазначає, що за договором поставки № 19/04 сторонами було погоджено та підписано лише одну специфікацію № 1 від 19.04.2022 на суму 2 325 000,00 грн. Проте, фактично позивач відвантажив відповідачу товар на суму 2 645 231,70 грн. Інших специфікацій сторонами договору підписано не було, також у письмовій формі не вносились зміни до специфікації № 1 від 19.04.2022. При цьому в рамках договору частина товару на суму 320 231,70 грн поставлена без специфікацій, а отже, без визначення строків виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно з п. 5.4. договору оплата товару здійснюється по факту завантаження автотранспорту покупця в обсязі 86%, 14% - після надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації ПДВ, протягом двох банківських днів. Отже, договором передбачено, що строк виконання визначений подіями - надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації ПДВ, проте позивач не надає доказів настання вказаних подій, а отже, строк розрахунку боргу та санкцій є необґрунтованим. Зокрема, у позові зазначено, що позивач визначає дату, з якої розпочинає обчислення прострочення виконання зобов`язань за договором, саме з 11.05.2022 на підставі специфікації №1, проте ця специфікація не охоплювала поставку товару на суму 320 231,70 грн. Заперечує щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки товар на суму 320 231,70 грн поставлено без специфікації, яка би встановлювала строки розрахунків, а також на час дії договору мають місце форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором. Підкреслює, що договором передбачено досудове врегулювання спору шляхом переговорів, що не було дотримано позивачем. Крім того, відповідач не відмовляється від виконання своїх договірних зобов`язань, частково, по мірі можливості, в умовах воєнного часу, виконує свої зобов`язання та планує у максимально короткі терміни погасити свою заборгованість, про що неодноразово повідомляв позивача. Також вказує, що, позивач понад обумовлені специфікацією обсяги додатково поставив товар на суму 320 231,70 грн, що, відповідно, вимагає у складних умовах воєнного часу додаткової акумуляції коштів відповідача для оплати цього товару. У відзиві відповідач заперечує щодо розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.10.2022.

27.09.2022 на адресу суду від відповідача надійшли клопотання про передачу справи до іншого суду, а також про продовження строку для надання відзиву на позов.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про передачу справи до іншого суду, вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами ст. 29 ГПК України визначена підсудність справ за вибором позивача. Так, за ч. 1, 5 вказаної статті право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як установлено судом із умов договору, укладеного між сторонами, виконання зобов`язань в

частині поставки товару здійснювалося за місцезнаходженням складу позивача, а саме: Рівненська область, с Ситне. Вказане також підтверджується товарно-транспортними накладними, в яких зазначене місце відвантаження товару.

За таких обставин, зважаючи, що виконання договору могло відбутися лише за місцезнаходженням складу позивача, відтак останній отримав право на вибір суду, до якого подавати відповідний позов, одним з таких судів є Господарський суд Рівненської області. Отже, правила про територіальну підсудність не порушені, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про передачу спору до іншого суду.

14.10.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача 1 149 408,98 грн, з яких: 1 006 231,70 грн основного боргу, 126 774,09 грн інфляційних та 16 403,19 грн 3% річних, яка прийнята судом.

Ухвалою суду від 19.10.2022 підготовче засідання відкладено на 14.11.12022.

07.11.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про вступ у справу представника відповідача, про ознайомлення з матеріалами справи.

08.11.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яка задоволена ухвалою суду від 09.11.2022.

14.11.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача 1 177 128,59 грн, з яких: 1 006 231,70 грн основного боргу, 151 929,88 грн інфляційних та 18 967,01 грн 3% річних, яка прийнята судом.

14.11.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою суду від 14.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 05.12.2022.

05.12.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання, до якого останній долучив докази оплати основного боргу на суму на суму 1 006 231,70 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2022 провадження у справі № 918/704/22 в частині стягнення 1 006 231,70 грн основного боргу закрито.

Ухвалою суду від 05.12.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/704/22, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.12.2022.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

19.04.2022 між відповідачем (покупець) та позивачем (продавець) укладено договір поставки № 19/04 (договір), за п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію (товар), вказану у специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього договору, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022. У випадку якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих же умовах (п. 9.1. договору).

Пунктом 8.1. договору визначено, що спори, що виникають з цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів та прийняття відповідних рішень. При неможливості досягнути згоди між сторонами договору стосовно спірного питання, спір вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством України.

За п. 1.3. договору найменування, асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що

підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначається специфікацією, що є додатком до цього договору.

Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.3. договору поставка товару здійснюється на умовах відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів Інкотермс (у редакції 2010), обумовлених сторонами у специфікаціях до цього договору. Місце поставки товару визначається: відповідно до специфікації на кожну партію товару. Одночасно з товаром постачальник передає наступні документи: видаткова накладна, рахунок - фактура, товарно -

транспортна накладна, якісне посвідчення. Перелік цих документів є вичерпним і не підлягає

розширеному тлумаченню.

Умовами розділу 3 договору передбачено строки та порядок поставки. Зокрема, поставка товару здійснюється партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка зазначена у

специфікаціях. Поставка партії товару здійснюється у строки, обумовлені у специфікаціях до

цього договору. Право власності на товар від постачальника до покупця переходить за цим договором з моменту завантаження товару в автотранспорт покупця. Датою поставки товару є дата, що вказана у видатковій накладній.

Приймання товару по кількості та якості здійснюються в момент передачі товару (п. 4.2. договору).

У специфікації № 1 до договору (підписану на суму 2 325 000,00 грн) визначено, що постачальник здійснює поставку товару покупцю - сої в кількості 150 тонн (+/- 10% відхилення) за ціною 15 500,00 грн за одиницю виміру на загальну суму 2 325 000,00 грн. Місце завантаження товару здійснюється зі складу постачальника, що знаходиться за адресою: Рівненська область, с. Ситне, транспортом покупця. Строк поставки товару до 05.05.2022. Оплата товару здійснюється протягом 5 банківських днів з дня отримання товару покупцем.

Судом установлено, що постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 2 645 231,70 грн, що підтверджується видатковими накладними:№ РН-0000023 від 21.04.2022 на суму 1 247 440,80 грн, № РН-0000023 від 27.04.2022 на суму 470 270,30 грн, №РН-0000024 від 01.05.2022 на суму 444 540,29 грн, № РН-0000025 від 02.05.2022 на суму 59 830,04 грн, № РН-0000026 від 03.05.2022 на суму на суму 423 150,27 грн.

Сторони у п. 10.1. договору домовились, що у видаткових накладних може не бути посилання як на підставу відпуску товару на цей договір, але якщо продаж товару відбувається у період дії цього договору, то він відбувається на умовах цього договору.

Згідно з п. 10.8. договору у випадку, якщо у період дії цього договору між сторонами не буде підписано специфікацією на поставку товару, проте товар фактично буде поставлений згідно з видаткової накладної, така видаткова накладна прирівнюється до специфікації.

У видаткових накладних міститься посилання на договір, укладений між сторонами.

Факт завантаження товару підтверджується товарно-транспортними накладними: № 1 від 21.04.2022, № 1/1 від 21.04.2022, № 2 від 21.04.2022, № 2/1 від № 2/2 від 27.04.2022, № 3 від 01.05.2022, № 4 від 01.05.2022, № 5 від 02.05.2022, № 6 від 03.05.2022, № 7 від 03.05.2022.

Розділом 5 договору визначено, що ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за кожну партію поставки встановлюється сторонами у специфікації, що є невід`ємним додатком до цього договору. У специфікації за кожною окремою позицією асортименту товару вказується найменування товару, одиниця виміру товару, кількість товару по кожній позиції, ціна за одиницю товару з ПДВ у грн, загальна сума партії товару з урахуванням ПДВ у грн. Ціна за товар встановлюється у національній валюті України. Оплата товару здійснюється по факту завантаження автотранспорту покупця в обсязі 86 % вартості товару, 14 % - після надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації податку на додану вартість, протягом двох банківських днів.

Відповідач оплату товару провів частково, на суму 1 639 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 309 від 22.04.2022 на суму 560 000,00 грн, № 336 від 05.05.2022 на суму 179 000,00 грн, № 338 від 06.05.2022 на суму 200 000,00 грн, № 339 від 09.05.2022 на суму 150 000,00 грн, № 341 від 11.05.2022 на суму 200 000,00 грн, № 481 від 07.09.2022 на суму 150 000,00 грн, № 516 від 27.09.2022 на суму 100 000,00 грн.

Відтак, заборгованість відповідача становила 1 006 231,70 грн (2 645 231,70 грн - 1 639 000,00 грн).

28.06.2022 відповідач направив на адресу позивача гарантійний лист № 28/06/22 із зобов`язанням погасити заборгованість до 29.07.2022, однак станом на адату звернення з позовом до суду гарантійні зобов`язання не виконав та борг не погасив.

Поставка товару та проведена часткова оплата також підтверджується підписаним обома сторонами Актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2022 по 28.06.2022.

У процесі розгляду справи відповідачем сплачено основний борг на суму 1 006 231,70 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 693 від 01.12.2022, № 694 від 02.12.2022, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині закрито ухвалою суду від 05.12.2022.

Заразом, позивач, крім основного боргу, нарахував та просить стягнути з відповідача 151 929,88 грн інфляційних та 18 967,01 грн 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною оплатою товару за договором поставки, та відповідальністю за порушення строків оплати за поставлений товар, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та інфляційних.

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Як установлено судом, частина поставки, на суму 2 325 000,00 грн, здійснювалася на підставі

специфікації, в якій сторони окремо погодили строк проведення розрахунків - п`ять банківських днів з дня отримання товару покупцем; щодо решти суми 320 231,70 грн, то до неї застосовуються умови п. 5.4. договору, за яким оплата товару здійснюється по факту завантаження автотранспорту покупця в обсязі 86 % вартості товару, 14 % - після надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації податку на додану вартість, протягом двох банківських днів. Доказів настання строку оплати в розмірі 14% від вартості поставленого товару позивачем до матеріалів справи не долучено, що унеможливлює встановлення строку виконання основного зобов`язання, а відтак моменту, з якого у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних.

Отже, 3% річних та інфляційні підлягають нарахуванню на суму, поставлену на підставі специфікації (за мінусом проплат), та на 86% від суми, поставленої згідно з договором, а саме: 1 036 000,00 грн (1 356 231,70 грн 320 231,70 грн) та 275 399,26 грн (320 231,70 грн х 86/100) відповідно, всього 1 311 399,26 грн.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, установив, що 3% річних становлять 20 982,33 грн (при заявленому - 18 967,01 грн), а других - 129 636,93 грн (при заявленому - 151 929,88 грн), отже, 3% річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а інфляційні - частково.

Щодо введення воєнного стану, то наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 13 вересня 2022 року», який регулярно оновлюється, затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Активних бойових дій на території Рівненської області не велося та не ведеться, так само вказана територія не є окупованою чи оточеною, а тому сам факт запровадження воєнного стану не вплинув на можливість відповідача здійснювати виконання договірних зобов`язань за договором.

Слід також зазначити, що за вимогами ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Не приймається судом також посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України з огляду на таке.

Приписами 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» унормовано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, ознаками форс-мажору є надзвичайність та невідворотність, а також об`єктивний причинний зв`язок з наслідком у вигляді невиконання зобов`язання. Для договірних зобов`язань форс-мажор є передумовою звільнення від відповідальності за неналежне виконання або порушення зобов`язання, але зобов`язання по суті не припиняється. Тобто форс-мажор не є універсальним звільненням від виконання зобов`язання, основне зобов`язання має бути належно виконане за першої можливості, якщо таке виконання буде доречне для сторін на час закінчення дії обставини непереборної сили. І нарешті, існування форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 18 967,01 грн 3% річних та 129 636,93 грн інфляційних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний)

розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом

справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 19 628,49 грн, а також із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 2 157,48 грн (від судового збору в розмір 2 481,00 грн, який є мінімально необхідним для подання позовної заяви, з урахуванням ухвали про закриття провадження у справі) покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Сільськогосподарського малого приватного підприємства Юг - Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Зернарі про стягнення 170 896,89 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Зернарі (45008, Волинська область, м. Ковель, вул. Брестська, буд. 111м, ідентифікаційний код 43432677) на користь Сільськогосподарського малого приватного підприємства Юг - Сервіс (55442, Миколаївська область, Братський район, с. Кам`яно - Костувате, ідентифікаційний код 32543657) 129 636,93 грн інфляційних та 18 967,01 грн 3% річних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 22 292,95 грн інфляційних відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Зернарі (45008, Волинська область, м. Ковель, вул. Брестська, буд. 111м, ідентифікаційний код 43432677) на

користь Сільськогосподарського малого приватного підприємства Юг - Сервіс (55442, Миколаївська область, Братський район, с. Кам`яно - Костувате, ідентифікаційний код 32543657) 2 157,48 грн судового збору.

Позивач: Сільськогосподарське мале приватне підприємство Юг - Сервіс (55442, Миколаївська область, Братський район, с. Кам`яно - Костувате, ідентифікаційний код 32543657).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова група Зернарі (45008, Волинська область, м. Ковель, вул. Брестська, буд. 111м, ідентифікаційний код 43432677).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 14.12.2022.

Суддя О.Андрійчук