номер провадження справи 4/82/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 Справа № 908/1117/22

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод», (69067, м. Запоріжжя, вул. Демократична, буд. 73)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 4 624 533,50 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача Буц О.В., на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1099630 від 01.07.2022;

від відповідача не з`явився;

19.07.2022 до господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод», м. Запоріжжя з позовною заявою вих. № б/н від 15.07.2022 (вх. № 1235/08-07/22 від 19.07.2022) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 4 624 533,50 грн. заборгованості за договором № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, в тому числі 3 977 600,00 грн. основного боргу за надані послуги, 579 216,48 грн. інфляційних втрат та 67 717,02 грн. 3 % річних.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 справу № 908/1117/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1117/22 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/82/22, підготовче засідання призначено на 05.09.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/1117/22 до 24.10.2022, підготовче засідання відкладалося до 03.10.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.2022 підготовче провадження у справі № 908/1117/22 закрито, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 31.10.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 19.02.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2022 судом повідомлено сторін, що у зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, судове засідання у справі № 908/1117/22, призначене на 31.10.2022, не відбудеться, судове засідання у справі перенесено на іншу дату, про яку сторони будуть повідомлені додатково відповідною ухвалою суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2022 справу № 908/1117/22 призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 29.11.2022.

В судове засідання 29.11.2022 з`явився представник позивача, здійснювалася фіксація судового процесу програмно-апаратним комплексом «Акорд».

В судовому засіданні 29.11.2022 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Відповідач в судове засіданні 29.11.2022 не з`явився. 22.11.2022 за вх. № 14765/08-08/22 на електронну пошту господарського суду Запорізької області з підтвердженим кваліфікованим ЕЦП від відповідача надійшло клопотання вих. № 28-23/13928 від 22.11.2022 про відкладення розгляду справи до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. Подане клопотання мотивоване тим, що Енергодарська міська територіальна громада Запорізької області, на території якої розташовані виробничі потужності та органи управління відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації. У зв`язку із цим прибуття в судове засідання уповноваженого представника позивача зумовлює критичні ризики для здоров`я та життя такого представника. Крім того відсутність Інтернет-зв`язку або його вкрай низька швидкість позбавляють позивача приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Також у вказаному клопотанні позивач просить суд врахувати Рекомендації Ради судів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, а саме по можливості відкладати розгляд справ.

Присутній в судовому засіданні 29.11.2022 представник позивача проти клопотання відповідача не заперечив, вважає за необхідне вирішити його на розсуд суду.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи № 908/1117/22 до закінчення або скасування воєнного стану в Україні та матеріали справи № 908/1117/22, суд не вважає за доцільне відкладати розгляд справи на строк, на який введено воєнний стан, оскільки сторони вже скористалися своїми процесуальними правами та подали суду відповідні заяви по суті спору.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 29.11.2022 за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст., ст. 525, 526, 530, 625, 901 ЦК України, ст., ст. 193, 222 ГК України. Позов пред`явлений позивачем з підстав порушення відповідачем строків розрахунків за надані послуги «Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Капітальний ремонт тепловозу ТГМ-4А». Код ДК 021:2015:50220000-3»), які надавалися згідно укладеного сторонами договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 з відповідними додатками до нього. Так, на виконання умов договору відповідачу надані обумовлені послуги на загальну суму 6 177 600,00 грн. з ПДВ, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг № 119 від 18.11.2021 по договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021. Умовами п. 2.2 договору сторони передбачили, що оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Як зазначає позивач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства відповідач за надані послуги своєчасно і в повному обсязі не розрахувався, перерахувавши на користь позивача лише грошові кошти в сумі 2 200 000,00 грн., які сплачувалися з порушенням строків, визначених в п. 2.2 договору. Таким чином, за договором № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 борг відповідача перед позивачем становить 3 977 600,00 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані 3 % річних в розмірі 67717,02 грн. та інфляційне втрати за час прострочення в розмірі 579216,48 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь 3 977 600,00 грн. основного боргу за договором № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, 67717,02 грн. 3 % річних та 579216,48 грн. інфляційного збільшення боргу за час прострочення. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 69368,00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву за № 28-23/11268 від 05.08.2022 (вх. № 9004/08-08/22 від 05.08.2022). Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги «Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Капітальний ремонт тепловозу ТГМ-4А». Код ДК 021:2015:50220000-3») у визначені договором строки загальною вартістю 6 177 600,00 грн., а відповідач зобов`язався здійснити оплату послуг в порядку і на умовах, вказаних в п., п. 2,2, 2.3 договору. Відповідач також не заперечує, що позивачем надані обумовлені договором послуги, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг № 119 від 18.11.2021 по договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, який підписаний обома сторонами без зауважень і претензій. Відповідач надані позивачем послуги за вказаним актом прийняв. Викладені у позовній вимоги відповідач вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.2 договору сторони передбачили, що оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. При цьому, відповідач вважає, що умовами договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 сторони розмежували строки сплати ПДВ від вартості наданих послуг та вартість самих послуг, тобто, вартість наданих послуг сплачується протягом 60 календарних днів з з моменту підписання обома сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг, а ПДВ сплачується після реєстрації позивачем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), що сторони обумовили в п. 2.3 договору. Таким чином, відповідач вважає, що умовами договору строк оплати частини вартості наданих послуг у розмірі суми ПДВ не встановлений. Отже, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують конкретний момент (строк, термін) виникнення обов`язку відповідача зі сплати суми ПДВ. Вимога щодо оплати частини наданих послуг в розмірі суми ПДВ до ВП «Запорізька атомна електрична станція» від позивача не надходила, а позовна заява, відповідно до сталої судової практики, не є такою вимогою. Оскільки відповідач такої вимоги не отримував, тому згідно з положеннями ст. 530 ЦК України граничний строк виконання відповідачем зобов`язань зі сплати частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ не настав. Внаслідок неправильного визначення позивачем граничного строку виконання відповідачем обов`язку із сплати частини вартості наданих послуг у розмірі ПДВ, відповідач вважає, що позивачем неправильно визначений період прострочки із сплати ВП «Запорізька атомна електрична станція» частини вартості наданих послуг у розмірі ПДВ, а відповідно і суми 3 % річних та інфляційних втрат. Також відповідач зауважує, що позивачем допущені помилки при розрахунку річних відсотків та інфляційних нарахування у вигляді включення у період прострочення днів, у які відбулася часткова оплата заборгованості. Кім того, відповідач зауважує на недотримання позивачем умов п. 11.2 договору щодо обов`язковості досудового порядку врегулювання спорів між сторонами. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ

03.08.2021 Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (Замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод», (Виконавець, позивач у справі) укладено Договір № 75/145-21/11-121-01-21-10532 з відповідними додатками до нього (надалі Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати Замовнику послуги: «Код ДК 021:2015:50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Капітальний ремонт тепловозу ТГМ-4А»)».

Вимоги до результатів послуг визначені у «Технічній специфікації до предмета закупівлі» (невід`ємний Додаток № 2 до Договору). Послуги виконуються на робочих потужностях Виконавця. Комплектуючі вироби, запасні частини та матеріали, необхідні для надання послуг, надаються Виконавцем. (пункти 1.2, 1.5, 1.8 Договору)

Згідно п. 13.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.05.2022.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість послуг визначається «Протоколом узгодження договірної ціни» (невід`ємний Додаток № 1 до Договору) та складає: 5 148 000,00 грн., крім того ПДВ 1 029 600,00 грн., разом 6 177 600,00 грн.

Відповідні умови передбачені і в Додатку № 1 до Договору «Протокол узгодження договірної ціни».

Крім того, сторонами складна і підписана Технічна специфікація до предмета закупівлі «Капітальний ремонт тепловозу ТГМ-4А», що є Додатком № 2 до Договору.

За змістом п. 3.1 Договору Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: серпень листопад 2021 року.

Пунктами 4.3, 5.3, 5.4 Договору сторони узгодили, що передача тепловозу в ремонт й після ремонту проводиться на території Замовника, в присутності представника Замовника та Виконавця і оформлюється двосторонніми «Актом приймання-передачі тепловозу в ремонт» і «Актом приймання-передачу тепловозу з ремонту», відповідно, підписаними уповноваженими особами Замовника і Виконавця. Виконавець протягом 10 днів після завершення надання послуг надає Замовникові «Акт здачі приймання-наданих послуг» у трьох примірниках для розгляду і належного оформлення, разом із документами, зазначеними в п. А4 додатку А до «Технічної специфікації до предмета закупівлі». Замовник протягом 10 днів з дня отримання «Акта здачі-приймання наданих послуг» зобов`язаний його розглянути і оформлений належним чином зі своєї сторони повернути Виконавцю або надати мотивовану відмову від приймання наданих послуг.

Умовами пункту 2.2 Договору сторони визначили, що оплата наданих послуг за Договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами «Акта здачі-прийняття наданих послуг» шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2021 відповідачем здійснена передача в ремонт тепловозу ТГМ-4А зав. № 1709, що підтверджується Атом приймання-здачі тепловоза ТГМ-4А зав. № 1709 для проведення ремонту.

02.11.2021 здійснена передача з ренту тепловоза ТГМ-4А зав. № 1709, що підтверджується Актом здачі-прийняття тепловоза ТГМ-4А зав. № 1709 після проведення капітального ремонту.

Таким чином, судом встановлено, що на виконання умов Договору у строки, передбачені п. 3.1 Договору, позивачем надані відповідачу обумовлені послуги: «Код ДК 021:2015:50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Капітальний ремонт тепловозу ТГМ-4А»)» на загальну суму 6 177 600,00 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом № 119 від 18.11.2021 здачі-приймання наданих послуг по Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021.

Зазначений Акт № 119 від 18.11.2021 здачі-приймання наданих послуг по Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 містить підписи уповноважених представників Замовника і Виконавця та скріплений печатками обох підприємств.

Відповідач надані позивачем послуги за вказаним Актами № 119 від 18.11.2021 здачі-приймання наданих послуг прийняв без зауважень і претензій, що не оспорюється сторонами у даній справі.

За умовами п. 6.2.1 Договору Виконавець зобов`язується забезпечити надання послуг згідно з цим Договором та персоналом відповідної кваліфікації.

Отже, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Якщо строк (період) виконання боржником зобов`язання не встановлений або зазначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен оплатити такий борг в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо зобов`язання негайного виконання не витікає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, зокрема пункту 2.2 Договору, порядок розрахунків за Договором передбачає здійснення оплати протягом 60 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Отже, з моменту підписання сторонами у справі Акту № 119 від 18.11.2021 здачі-приймання наданих послуг по Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, враховуючи встановлений п. 2.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном оплати наданих послуг є 17.01.2022 включно.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати наданих за Договором послуг.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата послуг у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена. Фактично розрахунки за Договором відповідачем здійснені на загальну суму 2 200 000 грн., а саме: платіжним дорученням № 3355 від 11.02.2022 400000,00 грн., платіжним дорученням № 3887 від 18.02.2022 300000,00 грн., платіжним дорученням № 5616 від 17.03.2022 1 000 000,00 грн. і платіжним дорученням № 5811 від 29.03.2022 500000,00 грн.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ст. 903 ЦК України не виконав умови Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 в частині оплати наданих послуг, своєчасно та в повному обсязі не сплатив за надані позивачем послуги, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за надані послуги в сумі 3 977 600,00 грн.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору відповідач доказів оплати за надані послуги в повному обсязі суду не надав.

Заперечення відповідача щодо відсутності обов`язку оплати частини вартості наданих послуг у розмірі суми ПВД суд відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Матеріали справи свідчать, що позивачем 18.11.2021 позивачем складена податкова накладна № 11 на загальну суму 6 177 600,00 грн. за надані послуги з капітального ремонту тепловозу ТГМ-4А зав. № 1709, яка 06.12.2021 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить квитанція № 1 з відміткою: «Документ прийнято».

Як визначено у п. 201.10 ст. 201 ПК України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Таким чином, відповідач, як Замовник послуг, не був позбавлений можливості направити запит до Єдиного реєстру податкових накладних з метою отримання виписаної позивачем податкової накладної.

Положення Договору, які визначають його ціну (вартість послуг за Договором), що підлягає сплаті Замовником за надані йому послуги, не розділяють вартість самої послуги та суму ПДВ, що підлягає сплаті.

Аналіз положень Договору дає змоги дійти висновку, що сума податку на додану вартість, зазначена у п. 2.3 Договору включається у загальну вартість послуг, зазначену у п. 2.1 Договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю наданих послуг.

Положення п. 2.3 Договору щодо оплати покупцем частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ після отримання ним від Виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості наданих послуг, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 ПК України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни послуги і не підлягає відокремленню.

Зазначення у п. 2.3 Договору, що оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не змінює строку щодо оплати вартості наданих послуг в частині суми ПДВ.

У даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, у разі чого Замовник повинен здійснити повну оплату послуг з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку 60-ти календарних днів з дати підписання обома сторонами Акта здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до п. 7.8 договору, лише у випадку відсутності зареєстрованої податкової накладної в ЄРПН у встановлений Податковим кодексом строк, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену пунктами 1.1 та 3.1 цього договору на суму ПДВ.

Факт отримання послуги в повному обсязі (на суму 6 177 600,00 грн.) відповідач підтвердив підписанням Акту № 119 від 18.11.2021 здачі-приймання наданих послуг по Договору № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, відтак кінцевим строком оплати наданих послуг з урахуванням суми ПДВ було 17.01.2022. Відтак, момент виникнення заборгованості починається з 18.01.2022.

Також суд звертає увагу, що, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач, уклавши Договір № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 і надавши відповідачу обумовлені послуги, розраховує на отримання оплати у розумні строки, а відповідач, уклавши цей Договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за надані послуги.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата за надані послуги у передбачені строки у повному обсязі не здійснена.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 3 977 600,00 грн. за надані послуги станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 3 977 600,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Позивачем також на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 67717,02 грн. 3 % річних та 579216,48 грн. інфляційного збільшення боргу за час прострочення, стосовно яких суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за надані послуги за Договором № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

При цьому, доводи відповідача про те, що обов`язок відповідача з оплати частини вартості наданих послуг у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як порушення зобов`язання, та, відповідно, здійснювати нарахування 3 % річних на суму ПДВ за Договором, є неспроможними з урахуванням раніше наведених висновків суду.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунків за надані послуги та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % в розмірі 67717,02 грн. річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунку строків розрахунків за надані послуги, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки прострочення оплати у лютому та березні 2022 року з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат заборгованості становить менше половини місяця.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат у межах заявленого позивачем періоду судом встановлено, що сума інфляційних втрат складає 233882,88 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в задоволені позову відмовляється.

Відповідачем контррозрахунок сум річних відсотків та інфляційних втрат суду не наданий.

Інші твердження відповідач щодо неправильності нарахуванням позивачем річних відсотків та інфляційних нарахування не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Заперечення відповідач щодо недотримання позивачем умов п. 11.2 Договору щодо обов`язковості досудового порядку врегулювання спорів між сторонами судом відхиляються як безпідставні, виходячи з такого.

Чинне господарське законодавство України передбачає процедуру досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення претензії, яка має бути оформлена з дотриманням відповідних вимог законодавства (стаття 222 ГК України).

Відповідно до статті 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Слід зазначити, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 ЦК України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу.

Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що: можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, утому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Таким чином, за загальним правилом, претензійний порядок захисту своїх порушених прав є додатковим, а не основним засобом правового захисту, і використання чи невикористання такого засобу ніяк не впливає на можливість подати відразу позов до суду, однак, в деяких випадках, використання такого засобу є обов`язковим.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 977 600,00 грн. основного боргу, 67717,02 грн. 3 % річних і 233882,88 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод», м. Запоріжжя до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 4 624 533,50 грн. заборгованості за договором № 75/145-21/11-121-01-21-10532 від 03.08.2021 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод», (69067, м. Запоріжжя, вул. Демократична, буд. 73, ідентифікаційний код юридичної особи 40297125) 3 977 600 (три мільйона дев`ятсот сімдесят сім тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 67 717 (шістдесят сім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 02 коп. 3 % річних, 233 882 (двісті тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 88 коп. інфляційних втрат та 64 188 (шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 22» грудня 2022 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.