ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м.Дніпро Справа № 904/1252/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Ковальчук Ю.М., адвокат;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 (суддя Ярошенко В.І., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 18.08.2022) у справі №904/1252/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіавтотранс", м. Кропивницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд", с. Олександрівка, Покровський р-н, Дніпропетровська область

про стягнення боргу за надання послуг з перевезення вантажів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіавтотранс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд", в якому просить суд стягнути заборгованість у розмірі 1 739 653, 65 грн, з яких сума основного боргу - 1 576 729, 93 грн, пеня - 157, 67 грн, відсотки за користування грошовими коштами - 13 607, 40 грн, інфляційні збитки - 149 158, 65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 15-02 про надання послуг від 15.02.2021 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхбуд на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Зіавтотранс суму основного боргу в розмірі 1 576 729, 93 грн, пеня 157, 67 грн, 3 % річних 13 607, 40 грн, інфляційних втрат 149 158, 65 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 26 094 грн.

Відкладено вирішення питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу до моменту подання ним доказів понесення цих витрат у порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, нез`ясування обставин справи, неврахування доводів відповідача, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив акти наданих послуг на предмет скріплення їх за допомогою факсимільного відтворення підпису, у зв`язку з чим визнав доведеним надання Позивачем послуг на підставі недопустимого доказу, оскільки між сторонами відсутня письмова угода про можливість використання факсиміле на первинних та інших документах бухгалтерського обліку.

Так, зі змісту відповіді на відзив Позивача вбачається, що останній прямо не заперечує факт неналежного оформлення актів наданих послуг, а саме, скріплення їх за допомогою факсимільного відтворення підпису, та вважає таке порушення дефектом документів.

Отже, факт скріплення актів наданих послуг з боку Відповідача за допомогою кліше факсиміле визнаний усіма учасниками спору і в силу положень ст. 75 ГПК України не підлягає додатковому доведенню, заявлення відповідачем вимоги про проведення судової експертизи щодо встановлення справжності підпису на відповідних актах в даному випадку не було обов`язковим, однак, суд під час ухвалення оскаржуваного рішення цієї обставини не врахував.

Звертає увагу суду, що процесуальне законодавство не виключає можливості призначення судової експертизи за ініціативою суду. Так, враховуючи, що сторонами не заперечувався факт скріплення актів наданих послуг з використанням кліше факсиміле, при цьому, як вбачається з рішення, суд мав сумніви щодо доведеності такої обставини, вважає, що з метою дотримання законності та обґрунтованості рішення суду в розумінні ст. 236 ГПК України за даних обставин ініціатива щодо проведення відповідної експертизи мала б виходити саме від суду.

Наголошує, що у Відповідача відсутні оригінали актів наданих послуг, що не дозволяло останньому самостійно звернутися до експертної установи для отримання відповідного висновку. Однак, аналіз копій документів за графічним зображенням підписів, повною їх автентичністю на всіх копіях дозволяв встановити факт скріплення актів факсимільним кліше. В даному випадку вважає, що суд вдався до надмірного формалізму.

Апелянт стверджує, що суд не вирішив його клопотання щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: про зобов`язання Позивача надати оригінали актів наданих послуг для їх дослідження на предмет встановлення наявності особистого підпису директора ТОВ «ШЛЯХБУД», не вчинив дій, необхідних та достатніх для встановлення істини у справі, зокрема, не дослідив безпосередньо оригінали актів наданих послуг, не зобов`язував сторони надати пояснення щодо способу накладання підпису на документах.

Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права: не підключення представника Відповідача до системи відеоконференцзв`язку, що позбавило Відповідача можливості скористатися правом на правову допомогу та захист під час судових засідань; ні Відповідача, ані його представника не було належним чином повідомлено про дату та час проведення судових засідань.

Одночасно у змісті скарги викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке мотивовано неотриманням рішення суду, обізнаністю із його наявністю після отримання платіжної вимоги приватного виконавця Лисенка Ю.О., виданої на підставі наказу на примусове виконання рішення суду.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про законність та обґрунтованість рішення, ухваленого судом відповідно до норм матеріального права. Зазначає, що окрім наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗІАВТОТРАНС» разом з позовною заявою документів первинного бухгалтерського обліку, додатково надавались інші документи, що підтверджували прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД» наданих Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІАВТОТРАНС» послуг. Так, на виконання вимог Податкового кодексу України, Виконавцем - ТОВ «ЗІАВТОТРАНС» на надані ТОВ «ШЛЯХБУД» послуги з перевезення вантажу було складено податкові накладні, які прийняті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Вказані податкові накладні прийняті Відповідачем без будь-яких заперечень та коригувань.

Наголошує, що дії Відповідача свідчили про фактичне схвалення Договору № 15-02 від 15 лютого 2021 року, а дії Позивача свідчили про реальність його намірів щодо виконання цього договору.

Як було вірно встановлено рішенням суду першої інстанції, на виконання умов Договору № 15-02 від 15 лютого 2021 року Сторонами в період з 15 лютого 2021 року 31 жовтня 2021 року погоджувались Заявки на перевезення, відповідно до умов яких Виконавець надавав, а Замовник отримував послуги з перевезення вантажу. Після надання позивачем на користь відповідача послуг з перевезення вантажу за Договором № 15-02 від 15 лютого 2021 року Виконавцем було складено та направлено на поштову адресу Замовника рахунки та оплату та акти надання послуг, які були досліджені судом першої інстанції. При цьому, зазначені Акти наданих послуг в двох екземплярах, підписані зі сторони позивача, були направлені ним на поштову адресу відповідача та повернуті з підписом та печаткою відповідача.

Посилається на те, що дії позивача повністю відповідали його обов`язкам, визначеним Договором № 15-02 на надання послуг від 15.02.2021, зокрема п.п.5.1, 5.2 договору. Так, згідно п. 5.2. Договору № 15-02 про надання послуг від 15.02.2021 Виконавець готує акт наданих послуг та передає його Замовникові. Замовник у 5-тиденний термін від дня отримання акту зобов`язаний направити Виконавцю підписаний із свого боку акт наданих послуг або надати письмову мотивовану відмову від приймання послуг. По закінченні 5-денного терміну, у випадку неповернення Виконавцю акту надання послуг і ненадання мотивованої відмови акт вважається підписаним, а послуги такими, що прийняті Замовником.

Звертає увагу, що відповідачем після отримання актів мотивованої відмови від їх підписання не надійшло, що свідчить про прийняття послуг згідно таких актів у повному обсязі.

З посиланням на ст.241 ЦК України вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД» своїми діями, а саме: підписанням Актів надання послуг, прийняттям податкового кредиту за зареєстрованими ТОВ «ЗІАВТОТРАНС» податковими накладними та здійсненням оплати наданих послуг з перевезення повністю схвалило Договір надання послуг №15-02 від 15 лютого 2021 року та виконання ТОВ «ЗІАВТОТРАНС» за вказаним договором його зобов`язань. Зі своєї сторони позивач виконав всі умови договору, своєчасно у строки, погоджені з Відповідачем, надав послуги перевезення вантажу, що підтверджується актами надання послуг, податковими накладними, рахунками на оплату, та свідчить про реальні наміри ТОВ «ЗІАВТОТРАНС» щодо виконання Договору надання послуг №15-02 від 15 лютого 2021 року.

Додатково наголосив, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 7000 грн. та зауважив, що відповідні докази на виконання вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення постанови у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Березкіна О.В., Антонік С.Г.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 11.10.2022 здійснено запит матеріалів справи №904/1252/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

21.10.2022 матеріали справи №904/1252/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору та визнання неповажними підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

14.11.2022 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 26.10.2022, надійшла заява про усунення недоліків скарги, до якої додано платіжну квитанцію №0862-8597-7817-4769 від 04.11.2022 про сплату 39 142,20 грн судового збору, а також надано нове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою суду від 17.11.2022 апелянту поновлено строк на подачу апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження у справі; судове засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача призначено на 14.12.2022 на 11:30 годину; сторонам наданий строк на подачу відзиву, заяв, клопотань; зупинено дію рішення на час апеляційного розгляду; з урахуванням запровадження воєнного стану в Україні та з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби сторін повідомлено про можливість розгляду скарги в режимі відеоконференції, в тому числі за допомогою власних технічних засобів.

02.12.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіавтотранс" адвоката Ковальчук Юлії Миколаївни про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою суду від 12.12.2022.

14.12.2022 від апелянта надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, яке мотивовано задоволенням ухвалою суду від 12.12.2022 клопотання скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, втім, у зв`язку із плановим відключенням електроенергії, яке здійснюється без повідомлення населення та поганим інтернез`єднанням, що унеможливлює підключення представника скаржника, вказане, на його думку, є підставою для перенесення судового засідання на іншу дату.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

По-перше, ухвалою суду від 12.12.2022 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а не клопотання відповідача (апелянта). Станом на 14.12.2022 (дату проведення судового засідання) відповідне клопотання апелянтом в порядку ст.197 ГПК України заявлено не було, відсутнє в матеріалах справи.

По-друге, згідно ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Так, ухвалу суду від 17.11.2022, якою відкрито провадження у справі, отримано апелянтом 26.11.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням, наявним у справі (а.с.26, т.2), відтак, скаржник був обізнаний із датою судового засідання. Щодо причин неявки в судове засідання, то повідомлені ним причини не визнані поважними, більш того, вводять суд в оману, оскільки жодного клопотання від апелянта про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від нього на день судового засідання (14.12.2022) не надходило.

Колегія суддів наголошує, що навіть за умови наявності відповідного клопотання, за приписами частини 5 статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. З огляду на зазначене, наведені заявником підстави не є поважними для перенесення судового засідання.

Також, колегія суддів зазначає, що підставою для відкладення або перерви у судовому засіданні, є не неявка будь-якого учасника провадження, а неможливість розгляду справи по суті в конкретному судовому засіданні, з урахуванням наявних у справі матеріалів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

15.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Зіавтотранс (далі позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхбуд (далі відповідач, замовник) було укладено договір № 15-02 надання послуг (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги по перевезенню вантажу згідно замовлення (надалі іменується - послуги), а Замовник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором, прийняти та оплатити надані послуги.

Послуги за цим договором надаються автотранспортом (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору, загальна вартість послуг за цим договором складається із вартості послуг, наданих в межах строку дії цього договору, відповідно до актів наданих послуг, складених на основі первинних документів (товарно-транспортних накладних, та подорожніх листів). Вартість перевезення визначається в рахунках-фактурах.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за надані послуги проводяться шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання сторонами акту наданих послуг та первинних документів (товарно-транспортних накладних, подорожніх листів) та одержання рахунку на оплату вищевказаних послуг і далі - рахунок).

У відповідності до пунктом 4.2 договору, сторони свідчать, що замовник зобов`язується розрахуватись з виконавцем за надані послуги протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання від виконавця документів відповідно до п. 4.1 цього договору.

Після надання послуг між сторонами оформлюється відповідний акт наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору, виконавець готує акт наданих послуг та передає його замовникові. Замовник у 5-ти денний термін від дня отримання акту зобов`язаний направити виконавцю підписаний із свого боку акт наданих послуг або надати письмову мотивовану відмову від приймання послуг. По закінченні 5-тидеиного терміну, у випадку неповернення виконавцю акту надання послуг й ненадання мотивованої відмови акт вважається підписаним, а послуги такими, що прийняті замовником.

Датою передачі наданих послуг від виконавця замовнику, вважається підписання акту наданих послуг. Здавання-приймання послуг провадиться уповноваженими представниками замовника і виконавця (пункти 5.3 5.4 договору).

Пунктом 7.2.5 договору передбачено, що в разі порушення строків оплати послуг, замовник на вимогу виконавця зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,01% від суми боргу.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2021 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язання (пункт 10.1 договору).

На виконання умов договору сторонами в період з 15.02.2021 по 31.10.2021 погоджувались Заявки на перевезення, відповідно до умов яких виконавець надавав, а замовник отримав послуги з перевезення вантажу.

Відповідне підтверджується наданими позивачем актами надання послуг:

- № 26 від 26.02.2021 на загальну суму 609 728, 98 грн, у т.ч ПДВ 101 621, 50 грн;

- № 34 від 15.03.2021 на загальну суму 164 058, 80 грн, у т. ч. ПДВ 27 343, 13 грн;

- № 49 від 15.04.2021 на загальну суму 293 903, 38 грн, у т.ч. ПДВ 48 983, 90 грн;

- № 61 від 30.04.2021 на загальну суму 559 289, 42 грн, у т. ч. ПДВ 93 214, 90 грн;

- № 69 від 17.05.2021 на загальну суму 10 017, 75 грн, у т. ч. ПДВ 1 669, 63 грн;

- № 81 від 31.05.2021 на загальну суму 47 424 грн, у т. ч. ПДВ 7 904 грн;

- № 92 від 15.06.2021 на загальну суму 318 660, 62 грн, у т. ч. ПДВ 53 110, 10 грн;

- № 103 від 30.06.2021 на загальну суму 987 921, 32 грн, у т.ч. ПДВ 164 653, 55 грн;

- № 122 від 15.07.2021 на загальну суму 1 014 062, 39 грн, у т.ч. ПДВ 169 010, 40 грн;

- № 143 від 31.07. 2021 на загальну суму 767 515, 15 грн, у т.ч. ПДВ 127 919, 19 грн;

- № 167 від 15.08.2021 на загальну суму 359 323, 57 грн, у т.ч. ПДВ 59 887, 26 грн;

- № 180 від 31.08.2021 на загальну суму 194 824, 55 грн, у т.ч. ПДВ 32 470 грн.

та підписаними в односторонньому порядку рахунками на оплату автопослуги за тонно кілометр:

- № 26 від 26.02.2021 на загальну суму 609 728, 98 грн, у т.ч ПДВ 101 621, 50 грн;

- № 34 від 15.03.2021 на загальну суму 164 058, 80 грн, у т. ч. ПДВ 27 343, 13 грн;

- № 49 від 15.04.2021 на загальну суму 293 903, 38 грн, у т.ч. ПДВ 48 983, 90 грн;

- № 61 від 30.04.2021 на загальну суму 559 289, 42 грн, у т. ч. ПДВ 93 214, 90 грн;

- № 69 від 17.05.2021 на загальну суму 10 017, 75 грн, у т. ч. ПДВ 1 669, 63 грн;

- № 81 від 31.05.2021 на загальну суму 47 424 грн, у т. ч. ПДВ 7 904 грн;

- № 92 від 15.06.2021 на загальну суму 318 660, 62 грн, у т. ч. ПДВ 53 110, 10 грн;

- № 103 від 30.06.2021 на загальну суму 987 921, 32 грн, у т.ч. ПДВ 164 653, 55 грн;

- № 122 від 15.07.2021 на загальну суму 1 014 062, 39 грн, у т.ч. ПДВ 169 010, 40 грн;

- № 143 від 31.07. 2021 на загальну суму 767 515, 15 грн, у т.ч. ПДВ 127 919, 19 грн;

- № 167 від 15.08.2021 на загальну суму 359 323, 57 грн, у т.ч. ПДВ 59 887, 26 грн;

- № 180 від 31.08.2021 на загальну суму 194 824, 55 грн, у т.ч. ПДВ 32 470 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю ЗІАВТОТРАНС свої зобов`язання щодо надання послуг з перевезення вантажу виконало на загальну суму 5 326 729, 93 грн.

В порушення умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю ШЛЯХБУД свої зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати наданих послуг не виконало, здійснивши часткову оплату наданих виконавцем послуг згідно виставлених рахунків на оплату та актів наданих послуг на загальну суму 3 750 000 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю ЗІАВТОТРАНС за період з 01.01.2021 по 27.04.2022.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю ШЛЯХБУД перед Товариством з обмеженою відповідальністю ЗІАВТОТРАНС за договором складає 1 576 729, 93 грн.

З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування Товариством з обмеженою відповідальністю ШЛЯХБУД суми боргу за надані згідно договору Товариством з обмеженою відповідальністю ЗІАВТОТРАНС послуги, виконавцем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ШЛЯХБУД було направлено претензію № 21/12/21-2 від 21.12.2021, відповідь на яку не отримано.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 576 729, 93 грн.

Крім того, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачену п.7.2.5 договору у сумі 157, 67 грн за період з 01.02.2022 по 17.05.2022, відсотки за користування грошовими коштами у сумі 13 607, 40 грн за період 02.02.2022 по 17.05.2022 та інфляційні збитки у сумі 149 158, 65 грн. за лютий-квітень 2022 року, передбачені ст.625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з укладення між сторонами договору про надання послуг, доведення матеріалами справи надання позивачем послуг з перевезення та неналежного виконання обов`язку з оплати послуг відповідачем, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині основного боргу.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних, то судом встановлено, що відповідні нарахування здійснені згідно з умовами договору (п.7.2.5 договору, який визначає майнову відповідальність замовника у вигляді пені за неналежне виконання обов`язків з оплати наданих послуг) та вимогами закону, зокрема, ст.625 ЦК України; періоди та арифметичний розрахунок цих нарахувань виконані правильно, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору №15-02 від 15.02.2021 про надання послуг, факт надання послуг з перевезення, строк оплати, наявність прострочення оплати наданих послуг, наявність/відсутність підстав для застосування неустойки та нарахувань, передбачених ст.625 ЦК України, перевірка правильності здійсненого розрахунку.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини з надання послуг.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Укладений між Позивачем та Відповідачем Договір №15-02 є підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України (статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України) і відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи між сторонами був укладений договір надання послуг, умовами пункту 4.1 якого визначено, що розрахунки за надані послуги проводяться шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання сторонами акту наданих послуг та первинних документів (товарно-транспортних накладних, подорожніх листів) та одержання рахунку на оплату вищевказаних послуг і далі - рахунок).

Умовами п.5.1, 5.2 договору визначено, що після надання послуг між сторонами оформлюється відповідний акт наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Виконавець готує акт наданих послуг та передає його замовникові. Замовник у 5-ти денний термін від дня отримання акту зобов`язаний направити виконавцю підписаний із свого боку акт наданих послуг або надати письмову мотивовану відмову від приймання послуг. По закінченні 5-тидеиного терміну, у випадку неповернення виконавцю акту надання послуг й ненадання мотивованої відмови акт вважається підписаним, а послуги такими, що прийняті замовником.

Матеріали справи містять акти наданих послуг підписані сторонами та скріплені печатками сторін, якими підтверджується надання позивачем відповідачу послуг у сумі 5 326 729, 93 грн. Втім, відповідач здійснив часткову оплату наданих виконавцем послуг згідно виставлених рахунків на оплату та актів наданих послуг на загальну суму 3 750 000 грн. Тому, не сплаченою залишається суму в розмірі 1 576 729, 93 грн., яку підставно стягнуто судом, оскільки за останнім у часі актом строк оплати був таким, що настав 10.09.2021.

Стосовно доводів апелянта про не доведення Позивачем факту надання послуг та ухвалення рішення на підставі недопустимих доказів, не дослідження судом актів наданих послуг на предмет скріплення їх за допомогою факсимільного відтворення підпису, колегія суддів їх відхиляє з огляду на наступне.

Так, за приписами ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Слід наголосити, що відповідного клопотання в порядку ст.91 ГПК України та застосування наслідків, передбачених ч.6 цієї статті, відповідачем суду першої інстанції заявлено не було, а зазначення у відзиві на позов про необхідність дослідження оригіналів доказів, без належного правового обґрунтування, таким клопотанням не є. З цієї підстави відхиляються доводи апеляційної скарги про не вирішення відповідного клопотання судом першої інстанції.

При цьому, Відповідач не надав будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів у спростування того, що ним не підписувалися акти приймання-передачі наданих послуг, з урахуванням положень п.5.1, 5.2 договору.

Також відповідачем не доведено і факту того, що акти приймання-передачі підписані особою з використанням аналогів відтворення власного підпису (факсимільного підпису).

Крім того, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права на подання клопотання про проведення судової експертизи щодо встановлення справжності підпису на відповідних актах.

Колегія суддів наголошує, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У справі, про яку йде мова, спір між сторонами полягає у факті надання послуг, які підтверджуються актами наданих послуг. Саме від їх підписання залежало, чи виникли обов`язки у відповідача, чи ні. Позивач на підтвердження надання послуг надав підписані сторонами та скріплені печатками підприємств акти наданих послуг, а відповідач, в свою чергу, замість того, щоб надати докази непідписання цих актів зі свого боку, або підписання неуповноваженою особою, або за допомогою факсимільного відтворення підпису побудував свою правову позицію таким чином: оскільки позивач прямо не заперечує факт факсимільного відтворення підпису та вважає таке порушення дефектом документів, то це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить непідписання актів з боку відповідача.

В той же час, згідно з принципом змагальності саме відповідач має довести непідписання актів або підписання їх за допомогою факсиміле, а перекладення цього обов`язку на позивача або суд нівелює застосування принципу змагальності.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що навіть стверджуючи, що підпис від відповідача на актах виконаний за допомогою факсиміле, відповідач жодним чином не оспорює факту наявності на первинних документах печатки його підприємства, її автентичності, не надає доказів, що вона вибула з його відання незаконним шляхом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Законодавцем як одну із засад (принципів) господарського судочинства визначено змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України). Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог. При цьому, як зазначалось вище, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

Так, позивачем окрім наданих разом з позовною заявою документів первинного бухгалтерського обліку, додатково надавались інші документи, що підтверджували прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД» наданих позивачем послуг. Зокрема, на виконання вимог Податкового кодексу України, Виконавцем - ТОВ «ЗІАВТОТРАНС» на надані ТОВ «ШЛЯХБУД» послуги з перевезення вантажу було складно податкові накладні, які прийняті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку відповідачем без будь-яких коригувань чи зауважень:

1. Податкова накладна № 15 від 26.02.2021 на загальну суму 609 728,98 грн., в тому числі ПДВ 101 621,50 грн., яку прийнято та зареєстровано 12.03.2021 за реєстраційним номером ;

2. Податкова накладна № 4 від 15.03.2021 на загальну суму 164 058,80 грн., в тому числі ПДВ 27343,13 грн., яку прийнято та зареєстровано 30.03.2021 за реєстраційним номером ;

3. Податкова накладна № 2 від 15.04.2021 на загальну суму 293 903, 38 грн., в тому числі ПДВ 48 983,90 грн., яку прийнято та зареєстровано 30.04.2021 за реєстраційним номером ;

4. Податкова накладна № 15 від 30.04.2021 на загальну суму 559 289,42 грн., в тому числі ПДВ 93 214,90 грн., яку прийнято та зареєстровано 18.05.2021 за реєстраційним номером ;

5. Податкова накладна № 14 від 17.05.2021 на загальну суму 10 017,74 грн., в тому числі ПДВ 1 669,62 грн., яку прийнято та зареєстровано 11.06.2021 за реєстраційним номером ;

6. Податкова накладна № 17 від 31.05.2021 на загальну суму 47 424,00 грн., в тому числі ПДВ 7 904,00 грн., яку прийнято та зареєстровано 11.06.2021 за реєстраційним номером ;

7. Податкова накладна № 4 від 15.06.2021 на загальну суму 318 660,62 грн., в тому числі ПДВ 53 110,10 грн., яку прийнято та зареєстровано 29.06.2021 за реєстраційним номером ;

8. Податкова накладна № 14 від 30.06.2021 на загальну суму 987 921,32 грн., в тому числі ПДВ 164 653, 55 грн., яку прийнято та зареєстровано 14.07.2021 за реєстраційним номером ;

9. Податкова накладна № 14 від 15.07.2021 на загальну суму 1 018 168,25 грн., в тому числі ПДВ 169 694,71 грн., яку прийнято та зареєстровано 30.07.2021 за реєстраційним номером ;

10. Податкова накладна № 35 від 31.07.2021 на загальну суму 767 515,15 грн., в тому числі ПДВ 127 919,15 грн., яку прийнято та зареєстровано 15.08.2021 за реєстраційним номером ;

11. Податкова накладна № 18 від 15.08.2021 на загальну суму 359 323,57 грн., в тому числі ПДВ 59887,26 грн., яку прийнято та зареєстровано 31.08.2021 за реєстраційним номером ;

12. Податкова накладна № 37 від 31.08.2021 на загальну суму 194 824,55 грн., в тому числі ПДВ 32 470,76 грн., яку прийнято та зареєстровано 21.09.2021 за реєстраційним номером .

Відтак, на суму наданих послуг відповідач скористався податковим кредитом.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

З урахуванням наведеного Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 зазначила, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Таким чином, у цій постанові Верховний Суд конкретизував правовий висновок, наведений у п.44 постанови від 28.08.2020 по справі №922/2081/19, зокрема, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Тому, з урахуванням наявних у справі доказів, зокрема первинних документів (актів наданих послуг), зареєстрованих податкових накладних, за яким на відповідну суму наданих послуг, відповідачем сформований податковий кредит, часткову оплату наданих послуг відповідачем з посиланням на договір, укладений між сторонами, що підтверджено позивачем банківської випискою руху коштів по рахунку, суд першої інстанції підставно встановив, що позивачем надані докази, що більше вірогідно свідчать про надання послуг позивачем на суму 5 326 729, 93 грн., часткову оплату наданих виконавцем послуг згідно виставлених рахунків на оплату та актів наданих послуг на загальну суму 3 750 000 грн. та наявність заборгованості у розмірі 1 576 729, 93 грн, ніж відповідачем щодо недоведення позивачем факту надання послуг, строку настання зобов`язань по оплаті.

З огляду на встановлену матеріалами справи наявну заборгованість відповідача перед позивачем у сплаті послуг, позивачем нараховано останньому пеню відповідно до п.7.2.5 договору в розмірі 0, 01 % від суми боргу за період з 02.02.2022 по 17.05.2022 та відсотки річних у розмірі 13 607, 40 грн за період з 02.02.2022 по 17.05.2022 й інфляційні втрати у розмірі 149 158, 65 грн за період лютий квітень 2022 року, передбачені ст.625 ЦК України.

Судом першої інстанції після перевірки розрахунку встановлена арифметична правильність нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, тому в цій частині позовні вимоги задоволені обґрунтовано.

Щодо доводів апелянта про порушення норм процесуального права: не підключення представника Відповідача до системи відеоконференцзв`язку, що позбавило Відповідача можливості скористатися правом на правову допомогу та захист під час судових засідань; ні Відповідача, ані його представника не було належним чином повідомлено про дату та час проведення судових засідань, слід наголосити наступне.

Так, за приписами п.3 ч.3 ст.277 ГПК України розгляд господарським судом справи за відсутності будь-якого учасника, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

При перевірці вказаного доводу скарги судом апеляційної інстанції з`ясовано наступне.

Ухвалою про від 30.05.2022 відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначений на 21.06.2022.

З урахуванням відсутності фінансування на статтю видатків щодо направлення поштової кореспонденції, про постановлену ухвалу, відповідача судом повідомлено альтернативними засобами зв`язку телефонограмою, яку відповідачем отримано 10.06.2022 (а.с.77, т.1).

В подальшому останнім надавались суду першої інстанції заяви по суті справи (відзив, клопотання, тощо).

Ухвалою від 21.06.2022 розгляд справи відкладений на 19.07.2022.

Ухвалою від 19.07.2022 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 17.08.2022; при цьому, з урахуванням раніше задоволеного у справі клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, вирішено здійснювати її в такому ж режимі й з урахуванням заявленого відповідачем 19.07.2022 відповідного клопотання.

16.08.2022 до господарського суду надійшло клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі (а.с.137-141, т.1), в якому відповідач наголошує, що ухвалою від 19.07.2022 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 17.08.2022. Отже, відповідач був обізнаний із датою наступного судового засідання.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про порушення господарським судом норм процесуального права, передбачені п.3 ч.3 ст.277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Щодо незапрошення представника відповідача до участі у відеоконференції, то відповідних доказів апелянтом не надано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі №904/1252/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі №904/1252/22 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 23.12.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік