РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 910/5053/22

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної

системи України»

про стягнення 46.450.666,33 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Носкова А.С.

за участю представників сторін

від позивача Сидорченко В.В., адвокат за довіреністю № 14-328 від 22.12.2020

від відповідача Панченко Ю.В., адвокат за довіреністю № 45 від 12.01.2022

СУТЬ СПОРУ:

24.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор гозотранспортної системи України» про стягнення 46.450.666,33 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору транспортування природного газу № від 23.12.2019, позивачем було сплачено відповідачу 1.272.868.062,17 грн у рахунок послуг перевищення замовленої (договірної) потужності в точках виходу з газотранспортної системи та 1.300.426.011,82 грн у рахунок добових небалансів за період з 01.05.2020 по 31.05.2021. Проте, позивачем було встановлено, що відповідач відніс на позивача обсяг природного газу в розмірі 5.123.573,13 куб.м, який був відібраний споживачем у період з 01.05.2020 по 31.05.2021 без укладеного з позивачем договору, у зв`язку з чим позивачем було надмірно сплачено відповідачу 46.450.666,33 грн, з яких 45.685.953,99 грн оплата за небаланси та 764.712,34 грн оплата за перевищення замовленої потужності. Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 23/3-3401/1.4-21 від 21.12.2021 про повернення вище вказаних коштів, у відповідь на яку відповідачем листом № 1 від 10.01.2022 зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 46.450.666,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2022 відкрито провадження у справі № 910/5053/22; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21.07.2022.

21.07.2022 у підготовчому засіданні відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.08.2022.

02.08.2022 у підготовчому засіданні відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 13.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/5053/22 на 30 (тридцять) днів.

10.08.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що споживачі, про яких зазначає позивач, є виробниками теплової енергії, потреби природного газу яким в період з травня 2020 року по травень 2021 року забезпечувались постачальником із спеціальними обов`язками, яким, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» визначено АТ «НАК «Нафтогаз України». Отже, позивач як постачальник із спеціальними обов`язками зобов`язаний забезпечувати виробників теплової енергії у яких відсутні постачальники обсягами природного газу. Відповідач вважає, що у відповідності до положень Кодексу ГТС та вказаного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, було правомірно віднесено обсяги спожитого виробниками теплової енергії природного газу в період з травня 2020 року по травень 2021 року на постачальника із спеціальними обов`язками - НАК «Нафтогаз України». Враховуючи що НАК «Нафтогаз України» при замовленні потужностей на період з травня 2020 року по травень 2021 року не передбачала подачу природного газу для вказаних виробників теплової енергії, Оператор ГТС, у відповідності до умов договору транспортування природного газу та згідно положень Кодексу ГТС, визначив використані такими споживачами обсяги природного газу в перевищені потужностей та в щодобових, небалансах за вказаний газовий період, так як підстави для визначення таких обсягів газу у вищезазначений період як несанкціоновано відібраних були відсутні.

19.08.2022 відповідачем до суду подано клопотання про долучення доказів направлення копії відзиву позивачу.

31.08.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що згідно Положення (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018) виробник теплової енергії має право з 01.11.2018 по 20.05.2021 придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК «Нафтогаз України» у разі укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України» відповідно до законодавства. У разі не укладення договору виробник теплової енергії не набуває права придбавати газ у позивача, а останній не набуває обов`язку постачати газ такому виробнику. Зазначені у позовній заяві виробники теплової енергії не укладали з позивачем договори на постачання газу. Якщо оператор зареєстрував на інформаційні платформі Нафтогаз за споживачем, але цей споживач немає укладеного з Нафтогазом договору постачання природного газу, то ця обставина згідно Кодексу ГТС не позбавляє Оператора обов`язку вносити всі відбори природного газу такого споживача в алокацію оператора газорозподільної системи, а якщо це прямий споживач - в алокацію оператора газотранспортної системи. Правовідносини, які були предметом розгляду у справі № 913/345/20 не є подібними до відносин, які виникли у справі № 910/5053/22.

13.09.2022 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вважає, що Оператором ГТС правомірно віднесено обсяги спожитих виробниками теплової енергії природного газу у період з травня 2020 року по травень 2021 року на постачальника із спеціальними обов`язками - НАК «Нафтогаз України».

13.09.2022 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.10.2022.

Позивач в судовому засіданні 13.10.2022 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 13.10.2022 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

13.10.2022 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.10.2022.

27.10.2022 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 01.11.2022.

В судовому засіданні 01.11.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі Оператор, відповідач) та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі Замовник, позивач) укладений договір транспортування природного газу № (далі договір).

Відповідно до розділу І договору терміни і визначення, що не наведені в цьому договорі, використовуються у значеннях, встановлених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газотранспортної системи (далі Кодекс ГТС).

Згідно з п. 2.1 договору за цим договором Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі послуга) на умовах визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до п. 2.2 договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Пунктом 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС передбачено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Умовами абз. 4 п. 8.4 договору сторони визначили, що у випадку, якщо розрахунковий обсяг використання потужності Замовником (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператором газорозподільної системи), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Абзацом сьомим п. 8.4 договору сторони передбачили, що розбіжності щодо вартості перевищення замовленої потужності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку Замовник зобов`язаний сплатити у строк, визначений у цьому пункті цього договору, визначається за даними Оператора.

У пункті 9.2 договору сторони визначили, що у разі виникнення у Замовника негативного добового небалансу Оператор здійснює продаж Замовнику, а Замовник купівлю в Оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу ГТС.

У разі виникнення у Замовника позитивного добового небалансу Оператор здійснює купівлю у Замовника, а Замовник продаж природного газу Оператору в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу ГТС.

Умовами п. 9.3 договору сторони визначили, що у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг визначених абзацом другим цього пункту.

Пунктом 9.6 договору передбачено, що розбіжності щодо вартості добових небалансів підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість добових небалансів, яку Замовник зобов`язаний сплатити у строк, визначений п. 9.3. цього договору, визначається за даними Оператора.

Відповідно до п. 11.4 договору врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

У період з травня 2020 року до 31 травня 2021 року відповідач надіслав позивачу підписані зі своєї сторони акти наданих послуг перевищення договірної потужності. У цих актах Оператор за власними даними визначив, що Замовник з 01.05.2020 по 31.05.2021 отримав послуги перевищення замовленої (договірної) потужності в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі 8 543 197,36743 тис. куб.м/добу, вартістю 1.272.868.062,17 гри з ПДВ, а саме

згідно акту № 05-2020-/1210520 від 31.05.2020 у травні 2020 року в обсязі 269 910,63340 (1000 куб.м/добу), вартістю 40.214.525,09 грн;

згідно акту № 06-2020-/1210620 від 30.06.2020 у червні 2020 року в обсязі 277 238,02642 (1000 куб.м/добу), вартістю 41.306.248,03 грн;

згідно акту № 07-2020-/1210720 від 31.07.2020 у липні 2020 року в обсязі 302 701,56214 (1000 куб.м/добу), вартістю 45.100.111,15 грн;

згідно акту № 08-2020-/1210820 від 31.08.2020 у серпні 2020 року в обсязі 271 170,16312 (1000 куб.м/добу), вартістю 40.402.184,94 грн;

згідно акту № 09-2020-/1210920 від 30.09.2020 у вересні 2020 року в обсязі 222 291,65955 (1000 куб.м/добу), вартістю 33.119.678,94 грн;

згідно акту № 10-2020-/1211020 від 31.10.2020 у жовтні 2020 року в обсязі 371 135,52788 (1000 куб.м/добу), вартістю 55.296.224,57 грн;

згідно акту № 11-2020-/1211120 від 30.11.2020 у листопаді 2020 року в обсязі 1 045 761,00142 (1000 куб.м/добу), вартістю 155.810.023,13 грн;

згідно акту № 12-2020-/1211220 від 31.12.2020 у грудні 2020 року в обсязі 1 383 617,29104 (1000 куб.м/добу), вартістю 206.147.907,43 грн;

згідно акту № 01-2021-/1210121 від 31.01.2021 у січні 2021 року в обсязі 1 408 678,45274 (1000 куб.м/добу), вартістю 209.881.820,03 грн;

згідно акту № 02-2021-/1210221 від 28.02.2021 у лютому 2021 року в обсязі 1 378 451,89500 (1000 куб.м/добу), вартістю 205.378.304,74 грн;

згідно акту № 03-2021-/1210321 від 31.03.2021 в березні 2021 року в обсязі 1 151 015,46469 (1000 куб.м/добу), вартістю 171.492.096,12 грн;

згідно акту № 04-2021-/1210421 від 30.04.2021 за квітень 2021 року в обсязі 436 256,32957 (1000 куб.м/добу), вартістю 64.998.703,06 грн;

згідно акту № 05-2021-/1210521 від 31.05.2021 за травень 2021 року в обсязі 24 969,36046 (1000 куб.м/добу), вартістю 3.720.234,95 грн.

Для оплати послуг перевищення договірної потужності (обсяг і вартість яких визначена у вищенаведених актах за даними Оператора) Оператор надіслав Замовнику наступні рахунки на загальну суму 1.272.868.062,17 грн з ПДВ, а саме

№ 05-2020-/1210520 від 31.05.2020 на суму 40.214.525,09 грн;

№ 06-2020-/1210620 від 30.06.2020 на суму 41.306.248,03 грн;

№ 07-2020-/1210000 від 31.07.2020 на суму 45.100.111,15 грн;

№ 08-2020-/1210000 від 31.08.2020 на суму 40.402.184,94 грн;

№ 09-2020-/1210000 від 30.09.2020 на суму 33.119.678,94 грн;

№ 10-2020-/1210000 від 31.10.2020 на суму 55.296.224,57 грн;

№ 11-2020-/1210000 від 30.11.2020 на суму 155.810.023,13 грн;

№ 12-2020-/1210000 від 31.12.2020 на суму 206.147.907,43 грн;

№ 01-2021-/1210000 від 31.01.2021 на суму 209.881.820,03 грн;

№ 02-2021-/1210000 від 28.02.2021 на суму 205.378.304,74 грн;

№ 03-2021-/1210000 від 31.03.2021 на суму 171.492.096,12 грн;

№ 04-2021-/1210000 від 30.04.2021 на суму 69.998.703,06 грн;

№ 05-2021-/1210000 від 31.05.2021 на суму 3.720.234,95 грн.

Оператор також надіслав Замовнику односторонні акти врегулювання щодобових небалансів за період з травня 2020 року по 31 травня 2021 року, в яких Оператор за своїми даними визначив, що у цей період ним було надано Замовнику послугу з врегулювання щодобових негативних небалансів на загальну суму 1.300.426.011,82 грн, зокрема за такими актами:

№ 05-2020- від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 96.451.612,87 грн;

№ 06-2020- від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 33.751.247,88 грн;

№ 07-2020- від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 10.042 224,88 грн;

№ 08-2020- від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 3.889.781,01 грн;

№ 09-2020- від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 3.296.290,16 грн;

№ 10-2020- від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 21.848.942,70 грн;

№ 11-2020- від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 49.550.357,27 грн;

№ 12-2020- від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 10.995.380,12 грн;

№ 01-2021- від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 181.906.870,55 грн;

№ 02-2021- від 28.02.2021 за лютий 2021 року н суму 183.579.043,52 грн;

№ 03-2021- від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 457.324.576,13 грн;

№ 04-2021- від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 238.068.148,23 грн;

№ 05-2021- від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 9.721.536,50 грн.

Для оплати послуг врегулювання щодобових небалансів (обсяг і вартість яких визначена у вищенаведених актах за даними Оператора) Оператор надіслав Замовнику відповідні рахунки на загальну суму 1.300.426.011,82 грн, зокрема, № 05-2020- від 31.05.2020 на суму 96.451.612,87 грн; № 06-2020- від 30.06.2020 на суму 33.751.247,88 грн, № 07-2020- від 31.07.2020 на суму 10.042.224,88 грн, № 08-2020- від 31.08.2020 на суму 3.889.781,01 грн, № 09-2020- від 30.09.2020 на суму 3.296.290,16 грн, № 10-2020- від 31.10.2020 на суму 21.848.942,70 грн, № 11-2020- від 30.11.2020 на суму 49.550.357,27 грн, № 12-2020- від 31.12.2020 на суму 10.995.380,12 грн, № 01-2021- від 31.01.2021 на суму 181.906.870,55 грн, № 02-2021- від 28.02.2021 на суму 183.579.043,52 грн, № 03-2021- від 31.03.2021 на суму 457.324.576,13 грн, № 04-2021- від 30.04.2021 на суму 238.068.148,23 грн, № 05-2021- від 31.05.2021 на суму 9.721.536,50 грн.

Спір виник внаслідок того, що на думку позивача відповідач порушив правила алокації та безпідставно вніс в алокацію позивача відібраний споживачами без укладених договорів на постачання газу 5 132 573,13 куб.м природного газу, оскільки цей обсяг газу був несанкціоновано відібраний споживачами у період з 01.05.2020 до 31.05.2021. Як наслідок, Оператор неправильно розрахував величину використаних Замовником обсягів потужності та обсяги добового небалансу. Таким чином, за період з 01.05.2020 до 31.05.2021 Оператор безпідставно завищив вартість послуг використання потужності на 764.712, 34 грн. та вартість щодобових небалансів на 45.685.953,99 грн, які мають бути повернуті позивачу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІV Кодексу ГТС інформаційна платформа має містити такі дані, зокрема: інформацію про постачальників із спеціальними обов`язками; інформацію про Реєстри споживачів постачальників.

Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом ГТС порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення).

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з п. 1 ч. 3 Положення цим Положенням на ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» покладаються спеціальні обов`язки, зокрема до 20 травня 2021 року постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії.

Як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджує відповідач у відзиві обсяг природного газу, який був віднесений відповідачем на позивача в розмірі 5 132 573,13 куб. м був відібраний у період з травня 2020 року по травень 2021 року наведеними у позовній заяві особами, які згідно відомостей інформаційної платформи є споживачами, що виробляють теплову енергію, а отже обов`язок із постачання ним природного газу покладений на позивача.

Відповідно до п. 3 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС якщо для споживача відповідно до рішення Кабінету Міністрів України визначений постачальник із спеціальними обов`язками, на якого в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ такому споживачу (який не має права відмовити такому споживачу в укладанні договору постачання природного газу), оператор газотранспортної системи реєструє такого постачальника за споживачем на інформаційній платформі (на випадок відсутності у такого споживача постачальника). Оператор газотранспортної системи надсилає через інформаційну платформу всім постачальникам із спеціальними обов`язками Реєстр закріплених за ними споживачів.

Термін «постачальник із спеціальними обов`язками» вживається у значенні, наведеному в Правилах постачання природного газу (суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу).

У разі якщо споживач, який додатково включений до Реєстру постачальника із спеціальними обов`язками, буде виключений з Реєстру інших постачальників у певний період постачання, вважається, що діючим постачальником такого споживача у цьому періоді буде визначений закріплений за ним постачальник із спеціальними обов`язками.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу ІV Кодексу ГТС інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити щонайменше: належність споживача до категорії споживачів, постачання яким може здійснюватися в рамках спеціальних обов`язків, які в установленому порядку покладені рішенням Кабінету Міністрів України на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (підпункт 12); належність споживача до категорії виробників теплової енергії (підпункт 14).

Відповідно до п. 5 глави 4 розділу ІV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем відповідно до вимог цього Кодексу та за формами оператора газотранспортної системи, погодженими з Регулятором, повинні вносити до інформаційної платформи інформацію, зокрема: визначену підпунктами 1, 2, 5 8, 12, 13, 14 пункту 2 цієї глави, по всіх споживачах, підключених до газорозподільної системи.

Тобто, інформацію про належність відповідного споживача до категорії виробників теплової енергії вносять до інформаційної платформи Оператора ГТС саме оператори газорозподільних мереж за відповідною формою.

Таким чином, враховуючи наявність на інформаційній платформі інформації щодо належності конкретного споживача до категорії «виробник теплової енергії» та у випадку відсутності у такого споживача постачальника такий споживач реєструється у порядку пункту 3 глави 5 розділу IV Кодексу за постачальником зі спеціальними обов`язками, з огляду на вимоги Положення.

В інакшому випадку, за відсутності включення споживача-виробника теплової енергії до реєстру будь-якого із постачальників (в т.ч. і до реєстру АК «НАК «Нафтогаз України» як суб`єкта, на якого покладено спеціальні обов`язки), Оператор ГТС зобов`язаний направити відповідному оператору газорозподільної мережі у зоні ліцензійної діяльності якого знаходиться такий споживач «Повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника/постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання» за формою № 9 (згідно з п. 2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС).

На підставі цієї форми оператор газорозподільної мережі зобов`язаний фізично відключити такому споживачу подачу природного газу і відповідно виробник теплової енергії не буде отримувати природний газ, що в цілому суперечить меті постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», якою покладено обов`язок на АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу виробникам теплової енергії.

Слід зазначити, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 921-р від 29.09.2019 «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року», яке в силу приписів ст. 117 Конституції України є обов`язковим до виконання, з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2019/20 року встановлено обов`язок для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах.

Згідно з п. 15 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

При цьому, відповідно до п. 1 глави 1 розділу XII Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи на підставі інформації про виміряний за газову добу обсяг природного газу та всі його подачі та відбори, яка надається оператором газорозподільної системи, суміжним газовидобувним підприємством, газовидобувним підприємством, підключеним безпосередньо до газорозподільної системи, оператором газосховищ, оператором установки LNG та прямим споживачем, надає кожному замовнику послуг транспортування природного газу інформацію про його подачі та відбори в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за відповідну газову добу (D) в порядку, встановленому цим розділом. Інформація про відбори в точках виходу до газорозподільних систем надається в розрізі споживачів замовника послуг транспортування.

Згідно з п. 4 глави 1 розділу XII Кодексу ГТС відповідальність за своєчасність, повноту і достовірність інформації, що надається відповідно до розділу XII Кодексу ГТС, несе той суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо надання інформації оператору газотранспортної системи відповідно до цього розділу (в даному випадку - на операторів газорозподільних систем).

Пунктом 1 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС визначено, що оператор газотранспортної системи розраховує обсяг добового небалансу для кожного портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу за кожну газову добу як різницю між алокаціями подач природного газу до газотранспортної системи та алокаціями відбору з газотранспортної системи (з урахуванням підтверджених торгових сповіщень).

У випадку якщо сума подач природного газу замовника послуг транспортування природного газу за газову добу не дорівнює сумі відборів природного газу замовника послуг транспортування природного газу за цю газову добу, вважається, що у замовника послуг транспортування природного газу є добовий небаланс і до нього застосовується плата за добовий небаланс (абз. 2 п. 2 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС).

Обсяги небалансу визначаються за процедурою алокації, чим є обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Відповідно до положень розділу VIII договору транспортування природного газу № від 23.12.2019 за результатами остаточної алокації відборів та подач Замовника Оператор ГТС здійснює розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, здійснює окреме замовлення потужності в межах виконання ним таких спеціальних обов`язків.

Враховуючи, що відповідач при замовленні потужностей на період з травня 2020 року по травень 2021 року не передбачив подачу природного газу для вказаних виробників теплової енергії, Оператор ГТС, у відповідності до умов договору транспортування природного газу та згідно положень Кодексу ГТС, визначив використані такими споживачами обсяги природного газу в перевищені потужностей та в щодобових небалансах за вказаний газовий період, так як підстави для визначення таких обсягів газу у вищезазначений період як несанкціоновано відібраних були відсутні.

З огляду на викладене, Оператором ГТС у відповідності до положень Кодексу ГТС та вказаного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, було правомірно віднесено обсяги спожитих виробниками теплової енергії природного газу в період з травня 2020 року по травень 2021 року на постачальника із спеціальними обов`язками - АК «НАК «Нафтогаз України».

Твердження АК «НАК «Нафтогаз України» про те, що Оператор ГТС повинен був віднести вищезазначені обсяги газу, відібрані виробниками теплової енергії, в алокацію оператора газорозподільної системи, а щодо прямих споживачів - в алокацію Оператора ГТС, спростовується тим, що для визначення остаточної алокації відносно вказаної категорії споживачів і АК «НАК «Нафтогаз України», як постачальника із спеціальними обов`язками, існують окремі положення щодо врегулювання взаємовідносин між вказаними учасниками ринку природного газу, з урахуванням вимог глави 5 розділу IV Кодексу ГТС.

Зазначене підтверджує правомірність сформованих та направлених Оператором ГТС на адресу НАК «Нафтогаз України» актів з врегулювання щодобових негативних небалансів та актів надання послуг з перевищення замовленої потужності разом з рахунками на оплату за період з травня 2020 року по травень 2021 року, з урахуванням та дотриманням вимог Кодексу ГТС, а також правомірність отримання коштів згідно умов укладеного договору транспортування природного газу № від 23.12.2019 за вказані послуги та відсутність підстав для перерахунку вартості таких послуг.

Згідно з п. 1 ч. 11 Положення виробник теплової енергії має право з 01.11.2018 по 20.05.2021 придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК «Нафтогаз України» зокрема у разі укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України» відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді.

У п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС встановлено, що несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Разом з цим, відсутність укладеного договору постачання природного газу між позивачем та споживачами, які є виробниками теплової енергії не звільняє позивача в силу покладених на нього спеціальних обов`язків від обов`язку постачання таким споживачам природного газу та не свідчить, що відібраний такими споживачами у період з 01.05.2020 по 31.05.2021 газ в розмірі 5 132 573,13 куб.м є несанкціонованим, оскільки виробники теплової енергії значаться в Реєстрі споживачів постачальника позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги НАК «Нафтогаз України» є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на умовах вказаного договору, положеннях Кодексу ГТС та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Також статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, обов`язковою умовою звернення до суду є наявність мети - захистити порушене, невизнане чи оспорюване право та, зрештою, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилається на необхідність захисту його прав шляхом стягнення сплачених ним відповідачу на виконання умов договору коштів.

Однак, за вище встановлених судом обставин, позивач просить захистити його права, факту порушення яких судом не встановлено.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, оспорені або не визнані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених, оспорених або не визнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже цих прав або законних інтересів позивача.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява № 63566/00) «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи учасників справи судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 19.12.2022.

СуддяВ.В. Сівакова