ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Справа№ 910/22876/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тарасенко К.В.

при секретарі Токаревій А. Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 14.12.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 (суддя О.Г. Удалова, повний текст рішення складений та підписаний 13.09.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

до Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"

про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції № 544/УД від 30.11.2015 на суму 171 644 930,24 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (далі - ТОВ «ШУ «Донбас», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі - ПАТ «Донбасенерго», відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 171 644 930,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем протягом грудня 2015 року - квітня 2016 року на виконання умов укладеного сторонами Договору постачання вугільної продукції № 544/УД від 30.11.2015.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 171 644 930,24 грн, з яких: 132 484 887,16 грн - основний борг (борг за поставлений товар), 6 876 738,45 грн - 3% річних, 32 283 304,63 грн - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.03.2018 (суддя Лиськов М.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «Донбасенерго» на користь ТОВ «ШУ «Донбас» 132 484 887,16 грн основного боргу, 6 876 738,45 грн 3% річних, 32 283 304,63 грн інфляційних втрат та 240 000,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 (колегія суддів у складі: Руденко М.А. - головуючий, Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.) вищевказане рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі № 910/22876/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 у справі № 910/22876/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи дану справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд вказав на суперечність доказів, поданих на підтвердження факту прийняття товару вантажоотримувачем, а саме заяв свідка Циркуна О.М. щодо підписання ним Актів приймання-передачі партій вугільної продукції, у зв`язку з чим судом касаційної інстанції була наведена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 917/2033/16, згідно з якою якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Крім того, Верховний Суд також вказав, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 23 Закону України «Про електроенергетику» (якими встановлено, що особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов`язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, встановлюються Кабінетом Міністрів України), не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів щодо поставки і оплати електричної енергії ТОВ «ШУ «Донбас» та призначення експертизи з метою визначення на підставі вказаних документів обсягу спожитої та оплаченої електричної енергії з підстав його необґрунтованості та недоцільності проведення експертного дослідження.

Верховний Суд вказав на необхідність дослідити положення Багатостороннього договору, який укладається між суб`єктами електроенергетики, що провадять діяльність на неконтрольованій території, для правильного застосування положень договору № 544/УД від 30.11.2015 щодо умов оплати, зважаючи на приписи ст. 23 Закону України «Про електроенергетику» і положення Постанови КМУ № 263 від 07.05.2015 та беручи до уваги фактичні обставини справи. Суд касаційної інстанцій вказав, що без встановлення фактичних обставин справи про те, чи умови Багатостороннього договору, або інших угод, укладених на підставі вказаного договору визначають спеціальний порядок продажу і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, не можливо надати належну оцінку доводу про те, що сторони не визначали в договорі умови і строки оплати вугілля.

Також Верховний Суд вказав на необхідність встановити, чи був наявний Дозвіл координаційного центру здійснювати оплату вугілля за рахунок грошових коштів, одержуваних ПАТ «Донбасенерго» на паливну складову виробництва електроенергії відповідно до алгоритму розподілу коштів, затвердженого на підставі Багатостороннього договору внаслідок оплати ПАТ «ШУ «Донбас» за електроенергію відповідно постачальнику електроенергії, оскільки без встановлення вказаної обставини неможливо належним чином визначити, чи підлягають застосуванню вимоги закону в сфері управління об`єктами державної власності та корпоративного управління та надати належне тлумачення змісту укладеного сторонами правочину.

Під час нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" основний борг у розмірі 132 484 887,16 грн, 3% річних у розмірі 6 876 738,45 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 32 283 304,63 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 240 000,00 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність заявленої до стягнення суми основної заборгованості у розмірі 132 484 887,16 грн. та нарахованих на неї 3 % річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" звернулось 04.10.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт підписання актів прийому-передачі вугілля представником відповідача Циркуном М.О. та факт поставки вугілля не є доведеними, оскільки висновок експерта не є належним та допустимим джерелом доказів з урахуванням численних порушень та недоліками проведення експертизи, що підтверджується рецензіями на відповідний висновок. Апелянт наголосив на недоведенні позивачем належними та допустимими доказами кількості та вартості вугілля. Також апелянт наголосив, що судом першої інстанції невірно встановлено домовленість сторін про умови розрахунків. Апелянт вказав, що судом першої інстанції не виконано вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 11.10.2018.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційна скарга перебувала в колегії суддів у складі головуючого судді: Ходаківська І.П. суддів: Корсак В.А., Попікова О.В.

Розпорядженням керівника апарату від 25.01.2022 у зв`язку з перебування головуючого судді Ходаківської І.П. на лікарняному справу №910/22876/17 передано головуючому судді Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/22876/17 та призначено справу до розгляду.

10.11.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/22876/17 прийняти до провадження визначеною колегією суддів, розгляд апеляційної скарги призначено на 10.03.2022.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2022, справу №910/22876/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Коробенка Г.П., суддів Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/22876/17 прийняти до провадження визначеною колегією суддів, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.06.2022

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/22876/17 на 12.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/22876/17 на 15.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відвід заявлений Публічним акціонерним товариством "Донбасенерго" суддям Коробенку Г.П., Козир Т.П., Кравчуку Г.А. визнано необґрунтованим. Матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою з метою розгляду заяви про відвід.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у складі колегії: головуючий суддя Пантелієнко В.О., суддів: Гарник Л.Л., Сотніков С.В. відмовлено ПАТ "Донбасенерго" у задоволенні заяви про відвід суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П., Кравчука Г.А. від розгляду справи №910/22876/17.

15.09.2022 через канцелярію суду з порушення встановленого ч.3 ст. 38 ГПК України строку подачі заяв про відвід від Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" надійшла заява про відвід суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П., Кравчука Г.А. від розгляду апеляційної скарги у справі № 910/22876/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 заяву Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" щодо колегії суддів у складі головуючого судді Коробенко Г.П. , суддів Козир Т.П. , Кравчук Г.А. визнано необґрунтованими та відмовлено у задоволенні.

Колегією суддів 15.09.2022 заявлено самовідвід від участі в розгляді справи №910/22876/17.

Заяву суддів Коробенко Г.П. , суддів Козир Т.П. , Кравчук Г.А про самовідвід у справі №910/22876/17 ухвалою суду від 15.09.2022 задоволено.

Матеріали справи №910/22876/17 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В. та призначено до розгляду на 06.12.2022.

Судове засідання, призначене на 06.12.2022, не відбулось у зв`язку із вiдсутнiстю енергопостачання в приміщені суду 06.12.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 розгляд справи призначено на 14.12.2022.

В судове засідання 14.12.2022 з`явився представник позивача, надав свої пояснення по суті заявлених вимог та заперечень та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просив залишити без змін.

В судове засідання 14.12.2022 відповідач своїх представників не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

В той же час, 13.12.2022 через відділ документального забезпечення суду від відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

14.12.2022 колегія суддів ухвалила у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи відмовити з наступних підстав.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання. Крім того, заявником у клопотанні підтверджено обізнаність про розгляд апеляційної скарги 14.12.2022.

Колегія суддів зазначає, що в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом апеляційної інстанції не можливо розглянути справу без участі відповідача. Явка представників сторін у судове засідання також не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.

Слід зазначити, що згідно з статтею 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено право сторін на участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, зокрема, з використанням власних технічних засобів.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом № 169 від 08.04.2020 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду (з подальшими змінами).

Тобто, відповідач (або його уповноважений представник), бажаючи взяти участь у судовому засіданні 14.12.2022 року відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Проте відповідного клопотання відповідачем заявлено не було.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.11.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» (далі - покупець, ПАТ «Донбасенерго») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (далі - постачальник, ТОВ «ШУ «Донбас») був укладений Договір на постачання вугільної продукції № 544/УД (надалі - Договір).

За умовами вищевказаного Договору Постачальник зобов`язався у 2015-2016 роках поставити (передати) у власність Покупця вугільну продукцію (надалі - вугілля) в строки, в кількості, асортименті та з якісними характеристиками, за реквізитами та ціною, погодженими Сторонами в цьому Договорі та Специфікаціях до нього, а Покупець зобов`язувався прийняти вугілля, що поставляється, та сплатити його вартість відповідно до умов Договору (п. 1.1 та п. 1.2 Договору).

У п. 2.1 та п. 2.2 Договору сторони погодили, що поставка вугілля може здійснюватися залізничним або автомобільним транспортом. Вантажоотримувачем за цим Договором визначено, у тому числі, структурну одиницю ПАТ «Донбасенерго» Старобешівська ТЕС (п. Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору Покупець може відшкодовувати Постачальнику вартість провізної плати. У разі постачання товару залізничним транспортом, оплата здійснюється в розмірі залізничного тарифу для вагонів парку залізниць, який встановлений Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009, а також витрат Постачальника на оплату експедиційних послуг в розмірі не вище 2% від вартості перевезення вугілля.

Згідно з п. 4.16 Договору результати приймання вугілля за кількістю та якістю оформлюються Актом звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції та Актом приймання-передачі вугільної продукції.

У п. 4.17 Договору Сторони узгодили, що:

- фактична кількість та якість вугілля, що надійшло від Постачальника та прийнято Покупцем, відображається в Акті звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції;

- фактична кількість вугілля, що надійшло від Постачальника та прийнято Покупцем, відображається в Акті приймання-передачі вугільної продукції.

Відповідно до п. 2.10 Договору право власності на вугілля від Постачальника до Покупця переходить після підписання та скріплення печатками обома Сторонами Договору відповідних Актів приймання-передачі вугільної продукції.

Ціна вугілля за одиницю і по позиціях вказана в Специфікаціях. Ціна вугілля приймається на умовах, викладених у Специфікаціях (п. 5.1 Договору).

Положеннями п. 5.4 Договору передбачено, що умови оплати вугілля визначаються Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

У п. 9.1 Договору Сторони погодили, що строк дії Договору встановлюється з дати підписання його уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками і до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

У подальшому сторонами були погоджені Специфікації до укладеного ними Договору № 544/УД від 30.11.2015 на постачання вугілля № 1 від 30.11.2015, № 2 від 30.12.2015, № 3 від 25.01.2016, № 4 від 29.01.2016, №№ 5-8 від 25.02.2016, №№ 9-14 від 29.02.2016 та №№ 15-24 від 31.03.2016, підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про належне виконання ним своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним сторонами Договором № 544/УД від 30.11.2015. Позивач вказував, що протягом грудня 2015 року - квітня 2016 року виконав поставку та передав відповідачу вугілля, яке було визначено в Специфікаціях №№ 1-24 до Договору, а також надав послуги з організації його перевезення залізничним транспортом, на загальну суму 132 484 887,16 грн. Проте відповідач, у порушення умов укладеного сторонами Договору, свого обов`язку перед позивачем з оплати вартості вугілля та відшкодування вартості перевезення не виконав.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з неналежним, за твердженнями позивача, виконанням відповідачем його грошових зобов`язань за Договором на постачання вугільної продукції № 544/УД від 30.11.2015, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 132 484 887,16 грн.

Вищевказану заборгованість у розмірі 132 484 887,16 грн, а також нараховані на неї 3% річних в розмірі 6 876 738,45 грн та інфляційні втрати в розмірі 32 283 304,63 грн позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження постачання товару позивачем було надано посвідчення про якість, залізничні накладні, акти прийому-передачі партії вугільної продукції, розрахунки знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до актів приймання-передачі, акти звіряння по кількості та якості вугілля, що підтверджують факт поставки товару відповідачу на загальну суму 132 484 887,16 грн.

Водночас, на виконання вказівок Верховного Суду, які суд касаційної інстанції надав направляючи справу на новий розгляд, та з метою встановлення відповідності окремих долучених до матеріалів справи Актів прийому-передачі вугілля критеріям належності та допустимості доказів, Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.12.2018 призначив комплексну судову експертизи.

За результатами проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз комплексної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи № 910/22876/17 був складений висновок експерта №19-2158 від 16.12.2019, згідно з яким підпис від імені Циркуна М.О. у графах «Вантажоотримувач СО «Старобешівська ТЕС» Керівник департаменту паливо-транспортного забезпечення М.О. Циркун» у Актах прийому-передачі партії вугільної продукції за Договором № 544/УД від 30.11.2015, а саме у Актах від 29.03.16 №№ 34-40, від 31.03.16 №№ 48-52; від 07.04.16 №№ 6,8,9,10,12,13, від 11.03.16 №№ 7-12, від 24.03.16 № 20, від 12.04.16 № 35, від 11.04.16 № 16, від 22.04.16, №№ 66, 68,72, від 30.04.16 №№ 58, 60, 65, виконано Циркуном М.О.

Вказаним висновком експерта № 19-2158 від 16.12.2019 також встановлено, що підписи на досліджуваних Актах виготовлені барвною речовиною синього та чорного кольорів, зроблені особисто Циркуном М.О., та є автентичними, що виключає можливість їх виготовлення друкарськими речовинами в недавній час.

На питання щодо відповідності часу створення досліджуваних Актів прийому-передачі партій вугільної продукції вказаним на них датам, експертна установа не мала можливості надати відповідь з огляду на відсутність відповідного обладнання та спеціалістів.

У зв`язку з цим ухвалою суду від 30.03.2021 вирішення вказаного питання було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, однак зазначена ухвала була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021.

За таких обставин, судом першої інстанції було вжито усіх можливих заходів для виконання відповідної вказівки Верховного Суду, яку суд касаційної інстанції надав скеровуючи дану справу на новий розгляд.

Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції рецензії на висновок експерта комплексної почеркознавчої експертизи колегія суддів відхиляє, оскільки така рецензія здійснена особами, у яких відсутні чині свідоцтва судового експерта, тоді як почеркознавча експертиза, як вид криміналістичної експертизи, може бути виконана виключно судовим експертом (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», п. 1.2.1 розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5).

А тому, з огляду на вказаний судовий висновок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення тверджень відповідача про те, що окремі Акти прийому-передачі вугілля за підписом керівника департаменту паливно-транспортного забезпечення Старобешівської ТЕС Циркуна М.О., якими позивач обґрунтовує правомірність та розмір заявлених ним позовних вимог, містять ознаки їх підроблення.

З цих підстав, судом першої інстанції правомірно прийнято в якості доказів Акти прийому-передачі партії вугільної продукції за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, що підтверджують поставку та передання позивачем відповідачу товару на виконання укладеного сторонами Договору № 544/УД від 30.11.2015.

Так, протягом грудня 2015 року позивач поставив відповідачу 19 982,284 т вугілля на суму 25 642 167,60 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 31-1 від 31.12.2015 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього.

Протягом січня 2016 року позивач поставив відповідачу 10 148,743 т вугілля на суму 12 519 407,13 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 51 від 31.01.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього.

Протягом лютого 2016 року позивач поставив відповідачу вугілля на загальну суму 27 992 358,41 грн, з них:

- 1 762,731 т вугілля на суму 2 282 110,94 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 11 від 08.02.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 20 801,000 т вугілля на суму 25 710 247,47 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 84 від 29.02.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього.

Протягом березня 2016 року позивач поставив відповідачу вугілля, а також надав послуги з організації перевезень вантажів по мережі залізниць та послуги експедитора на загальну суму 37 629 363,64 грн, з них:

- 696,000 т вугілля на суму 746 502,63 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 7 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього

- 2 096,000 т вугілля на суму 2 751 723,75 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 8 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 2 086,000 т вугілля на суму 2 746 380,92 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 9 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 2 045,320 т вугілля на суму 2 572 732,76 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 10 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 4 125,680 т вугілля на суму 5 391 054,48 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 11 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 2 103,000 т вугілля на суму 2 770 520,41 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 12 від 11.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 626,000 т вугілля на суму 813 385,32 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 20 від 24.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 050,000 т вугілля на суму 1 315 646,64 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 36 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 050,000 т вугілля на суму 1 376 640,54 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 37 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 2 085,000 т вугілля на суму 2 775 425,01 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 38 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 907,376 т вугілля на суму 1 229 881,98 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 39 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 2 363,900 т вугілля на суму 3 084 402,38 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 40 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 675,000 т вугілля на суму 1 894 909,49 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 35 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 3 019,600 т вугілля на суму 3 970 137,31 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 34 від 29.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 351,000 т вугілля на суму 388 632,82 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 48 від 31.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 686,060 т вугілля на суму 921 162,40 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 49 від 31.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 487,000 т вугілля на суму 653 575,43 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 50 від 31.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 906,500 т вугілля на суму 1 242 350,87 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 51 від 31.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 693,000 т вугілля на суму 953 637,30 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 52 від 31.03.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

У березні 2016 року сторони також погодили відшкодування відповідачем позивачу вартості організації перевезень вантажів по мережі залізниць та винагороди експедитора на суму 30 661,20 грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000006 від 31.03.2016, засвідченим підписами представників обох сторін та їх печатками.

Протягом квітня 2016 року позивач поставив відповідачу вугілля, а також надав послуги з організації перевезень вантажів по мережі залізниць та послуги експедитора на загальну суму 28 701 590,38 грн, з них:

- 1 178,000 т вугілля на суму 1 588 903,40 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 6 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 138,000 т вугілля на суму 183 289,39 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 8 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 701,985 т вугілля на суму 932 272,58 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 9 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 700,000 т вугілля на суму 874 335,00 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 10 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 337,520 т вугілля на суму 445 036,32 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 12 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 355,000 т вугілля на суму 459 462,30 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 13 від 07.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 351,000 т вугілля на суму 463 088,34 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 16 від 11.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 348,000 т вугілля на суму 478 882,80 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 35 від 12.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 395,971 т вугілля на суму 1 631 305,77 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 66 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 048,000 т вугілля на суму 1 338 815,81 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 67 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 057,000 т вугілля на суму 1 425 524,76 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 68 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 3 403,712 т вугілля на суму 4 605 328,08 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 69 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 4 799,980 т вугілля на суму 6 782 434,60 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 70 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 391,000 т вугілля на суму 1 862 413,61 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 71 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 387,576 т вугілля на суму 1 857 629,45 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 72 від 22.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 1 020,380 т вугілля на суму 1 351 783,68 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 58 від 30.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 347,000 т вугілля на суму 479 705,29 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 60 від 30.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 630,000 т вугілля на суму 784 755,44 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 63 від 30.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 564,000 т вугілля на суму 703 905,84 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 64 від 30.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього;

- 351,085 т вугілля на суму 437 387,32 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі партії вугільної продукції № 65 від 30.04.2016 та Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до нього.

У квітні 2016 року сторони також погодили відшкодування відповідачем позивачу вартості організації перевезень вантажів по мережі залізниць та винагороди експедитора на суму 15 330,60 грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000003 від 12.04.2016, засвідченим підписами представників обох сторін та їх печатками.

Колегія суддів відзначає, що акти приймання-передачі вугільної продукції підписані в трьохсторонньому порядку - від вантажоодержувача СО Старобешівська ТЕС, покупця - ПАТ «Донбасенерго» та постачальника - ТОВ «ШУ «Донбас».

У зв`язку з цим матеріалами справи підтверджено, що загалом в період з грудня 2015 року по квітень 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв вугільну продукцію, а також зобов`язувався відшкодувати позивачу вартість організації перевезень вантажів по мережі залізниць та вартість винагороди експедитора на загальну суму 132 484 887,16 грн, що підтверджується Актами прийому-передачі партії вугільної продукції, засвідченими підписами представників вантажоотримувача - структурної одиниці Старобешівської ТЕС, покупця - ПАТ «Донбасенерго» та постачальника - ТОВ «ШУ «Донбас», а також печатками вказаних підприємств, Розрахунками знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до вказаних Актів, засвідченими підписами представників ПАТ «Донбасенерго» та ТОВ «ШУ «Донбас», а також печатками вказаних підприємств, та Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), засвідченими підписами представників обох сторін та їх печатками.

Пунктом 2.10. договору передбачено, що право власності на вугілля переходить до Покупця після підписання актів приймання-передачі вугільної продукції.

Відсутність у відповідача документів, на які посилається позивач, як на підставу свого позову, та якими обґрунтовує розмір заявленої до стягнення заборгованості, не свідчить про безпідставність таких вимог та не спростовує факту поставки продукції та організації її перевезення, з огляду на що наведені заперечення відповідача судом відхиляються.

Твердження апелянта щодо відсутності доказів якості, кількості та вартості вугілля колегія суддів відхиляє, оскільки такі відомості підтверджені вказаними вище актами приймання-передачі вугільної продукції, які підписані зі сторони відповідача уповноваженою особою.

Акти звіряння за якістю та кількістю вугілля були виключені з числа доказів за клопотанням позивача ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018.

В той же час, надані позивачем копії залізничних накладних та посвідчень якості вугілля можуть бути лише побічними доказами поставки товару та повинні оцінюватись судом у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, прямим та належним доказом передання товару від постачальника покупцю є видаткова накладна або акт приймання-передачі, тобто первинний бухгалтерський документ, який засвідчує факт вчинення сторонами відповідної господарської операції. З урахуванням викладеного, твердження відповідача про те, що вказані документи є неналежними доказами поставки вугілля правомірно відхилені судом першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні претензії відповідача щодо кількості та якості поставленого протягом 2015-2016 років вугілля за договором. В матеріалах справи також відсутні акти спільного зважування, що б мали бути складені за наявності розбіжностей у кількості поставленого вугілля, у порядку, передбаченому п. 4.2. договору; претензії відповідача щодо якості вугілля в порядку п.п. 5.2, 6.4-6.7 договору; акти спільного опробування вугілля, що мали бути складені за наявності розбіжностей у якості поставленого вугілля, у порядку, визначеному п.п. 4.9-4.11 договору.

Крім того, твердження відповідача про те, що проставлення на залізничних накладних відмітки про отримання вантажу ПАТ «Донбаснерго», а не його структурною одиницею Старобешівською ТЕС, свідчить про неотримання такого вантажу вказаною тепловою електростанцією, спростовуються листом відповідача «Про врегулювання господарських відносин за Договором № 544/УД від 30.11.2015» № 01-1.3/00294 від 02.02.2017, копія якого додана як позивачем до позовної заяви, так і відповідачем до відзиву. У вказаному листі відповідач визнав факт поставки позивачем вугілля за вказаним Договором № 544/УД від 30.11.2015, та зазначив, що використав вугілля, відвантажене на Старобешівську ТЕС, в повному обсязі для виробництва електричної енергії.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до п. 5.4. договору умови оплати вугілля визначаються Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

Однак, долучені до матеріалів справи Специфікації № 1 від 30.11.2015, № 2 від 30.12.2015, № 3 від 25.01.2016, № 4 від 29.01.2016, №№ 5-8 від 25.02.2016, №№ 9-14 від 29.02.2016 та №№ 15-24 від 31.03.2016 до укладеного сторонами Договору № 544/УД від 30.11.2015 умов щодо порядку та строку оплати поставленої вугільної продукції не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів відзначає, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому, передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Як вже зазначалось, при укладенні договору сторони відповідно п. 2.10. договору в двохстороньому порядку погодили, що право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання та скріплення печатками обома сторонами договору відповідних актів приймання-передачі продукції.

Як вбачається з умов договору, він не містить строків оплати поставленого товару, разом з тим, в силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем актів прийому-передачі вугільної продукції, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідач стверджував, що при складанні Специфікацій до Договору № 544/УД від 30.11.2015 сторони усно визначили порядок оплати поставленої вугільної продукції, що узгоджувався з рішенням дирекції ПАТ «Донбасенерго», оформленим протоколом № 285 від 24.11.2015, згідно з яким вугілля, яке постачалось на Старобешівську ТЕС ПАТ «Донбасенерго», оплачувалось зустрічними постачаннями електроенергії позивачу для забезпечення його електроенергією при умові наявності дозволу Координаційного центру, а у випадку відсутності такого дозволу вартість вугілля оплачувалась після оплати позивачем вартості спожитої електричної енергії її постачальнику та отримання відповідачем грошових коштів на паливну складову виробництва електричної енергії відповідно до Алгоритму розподілу коштів, затвердженого на підставі умов Багатостороннього договору.

Відповідач вказував, що станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом дозвіл Координаційного центру на зустрічне постачання електричної енергії позивачу відсутній. При цьому, оскільки Координаційний центр припинив роботу, а строк дії укладеного сторонами Договору № 544/УД від 30.11.2015 сплив 31.12.2016, то виконання розрахунків за вказаним Договором шляхом здійснення зустрічних поставок електричної енергії позивачу стало неможливим, тому діє встановлений сторонами порядок розрахунків коштами, що будуть отримані відповідачем згідно з Алгоритмом розподілу коштів за електричну енергію, спожиту позивачем, за рахунок оплаченої паливної складової вартості виробництва електричної енергії.

Отже, на переконання відповідача, з урахуванням порядку розрахунків, встановленого рішенням дирекції ПАТ «Донбасенерго», оформленим протоколом № 285 від 24.11.2015, оплата за вугільну продукцію повинна здійснюватись у розмірі паливної складової виробництва електричної енергії.

Виконуючи вказівки Верховного Суду, які суд касаційної інстанції надав направляючи справу на новий розгляд, та перевіряючи наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача, господарський суд міста Києва ухвалою від 18.12.2018 призначив проведення у справі комплексної судової експертизи.

На вирішення судової економічної експертизи було постановлено низку питань, які стосувались визначення обсягу та вартості отриманої ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» (засновником ТОВ «Шахтоуправління «Донбас») електричної енергії в період з грудня 2015 року по грудень 2016 року та обсягу коштів, сплачених ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» за отриману електричну енергію на користь ПАТ «Донбасенерго».

За результатами проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової економічної експертизи за матеріалами справи № 910/22876/17 був складений висновок експерта № 19-1914/1915 від 23.09.2020, згідно з яким надати відповіді на поставлені судом питання не вбачається за можливе, у зв`язку з відсутністю первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» щодо сплати у період з грудня 2015 року до квітня 2016 року за спожиту електричну енергію по кожному постачальнику електричної енергії.

Вказаним висновком експерта № 19-1914/1915 від 23.09.2020 також встановлено, що у Додатку № 1 Багатостороннього договору визначено перелік виробників та постачальників електричної енергії на неконтрольованій території, в якому ПАТ «Донбасенерго» СО «Старобешівська ТЕС» значиться одним з виробників електричної енергії, а ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», ПАТ «ДТЕК ПЕС Єнергоуголь», ТОВ «ДТЕК «Високовольтні мережі», ДП «Регіональні електромережі», ДП «Донецька залізниця» - постачальниками електричної енергії. Проте, у матеріали справи не надані первинні документи (договори), які встановлюють взаємовідносини між ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» та постачальниками електричної енергії, визначеними у Додатку № 1 Багатостороннього договору (арк. 13 висновку).

Направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд також вказав на необхідність дослідити положення Багатостороннього договору, який укладається між суб`єктами електроенергетики, що провадять діяльність на неконтрольованій території, для правильного застосування положень договору № 544/УД від 30.11.2015 щодо умов та строків оплати.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про електроенергетику» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов`язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 263 від 07.05.2015 (далі - Постанова КМУ № 263) (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) електрична енергія, яка виробляється на неконтрольованій території, продається на цій території суб`єктам електроенергетики, які провадять діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом (далі - енергопостачальники, що провадять діяльність на неконтрольованій території), та/або споживачам електричної енергії відповідної області, та/або іншим суб`єктам господарювання, розташованим у відповідній області, згідно з умовами багатостороннього договору, що укладається між суб`єктами електроенергетики, що провадять діяльність на неконтрольованій території (далі - багатосторонній договір).

Пунктом 6 Постанови КМУ № 263 встановлено, що розрахунки за електричну енергію між суб`єктами електроенергетики, що провадять діяльність на неконтрольованій території, та/або споживачами, які перебувають на неконтрольованій території, виплата заробітної плати, закупівля палива та пально-мастильних матеріалів, здійснення інших витрат, пов`язаних з провадженням виробничої діяльності, здійснюються у грошовій (безготівковій і готівковій) формі та будь-якій іншій формі, ніж грошова, не забороненій законодавством (крім виплати заробітної плати).

Виробники електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, здійснюють продаж виробленої ними електричної енергії енергопостачальникам, що провадять діяльність на неконтрольованій території, та/або споживачам електричної енергії на неконтрольованій території, та/або іншим суб`єктам господарювання, розташованим на неконтрольованій території, відповідно до умов багатостороннього договору (пп. 1 п. 9 Постанови КМУ № 263).

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 263 порядок, механізм та принципи взаємодії суб`єктів електроенергетики, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, постачанням, купівлею та продажем електричної енергії, порядок формування цін (тарифів), компенсації технологічних втрат електричної енергії під час передачі, а також розрахунків за електричну енергію, послуги з передачі та постачання електричної енергії, інші питання регулювання відносин у сфері електроенергетики на неконтрольованій території визначаються багатостороннім договором.

11.06.2015 на підставі Постанови КМУ «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 263 від 07.05.2015 між учасниками ринку електричної енергії був укладений Багатосторонній договір (далі - Багатосторонній договір).

Однією зі сторін вищевказаного Багатостороннього договору є Старобешівська ТЕС ПАТ «Донбасенерго».

У преамбулі Багатостороннього договору вказано, що його сторонами є:

- суб`єкти електроенергетики, які здійснюють діяльність із виробництва, передачі, розподілу та постачання електричної енергії на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - неконтрольована територія), які підписали договір та/або приєдналися до нього (додаток 1);

- суб`єкт електроенергетики (його відокремлений підрозділ), який здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління на неконтрольованій території.

Метою Багатостороннього договору є врегулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, придбанням, продажем і споживанням електричної енергії на неконтрольованій території (п. 2.1 Багатостороннього договору).

Згідно з п. 2.3 Багатостороннього договору предметом цього договору є:

- визначення принципів, порядку та механізму взаємодії між сторонами даного договору, які виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом і постачанням, придбанням і продажем електричної енергії на неконтрольованій території;

- встановлення правил та порядку функціонування прозорої та справедливої системи комерційних відносин, визначення фінансових зобов`язань сторін даного договору у процесі виробництва, передачі, розподілу, постачання, купівлі і продажу електричної енергії на неконтрольованій території;

- встановлення порядку формування цін (тарифів) та розрахунків між сторонами цього договору;

- забезпечення умов для використання сторонами даного договору своїх повноважень виключно для сприяння ефективному виробництву, передачі, розподілу і постачанню електричної енергії на неконтрольованій території;

- забезпечення перегляду, запровадження та удосконалення правил, договорів, обумовлених цим договором таким чином, щоб враховувати та балансувати інтереси сторін договору, а також споживачів електричної енергії, які знаходяться на неконтрольованій території.

Відповідно до п. 2.5.1 Багатостороннього договору з моменту набрання чинності даним договором його сторони зобов`язані продавати всю вироблену електричну енергію на Ринку електричної енергії згідно з даним договором та прямими двосторонніми договорами, укладеними згідно з ним. Перелік споживачів, яким відповідний виробник електричної енергії продає електричну енергію за прямими двосторонніми договорами, затверджується Координаційним центром.

Координаційний центр - це виборний орган, який складається із делегованих представників Сторін даного договору, які виконують свої повноваження згідно з даним договором (п. 1 Багатостороннього договору).

Відповідно до п.п. 5.9.10., 5.9.11., 5.9.13. Багатостороннього договору до компетенції Координаційного центру відноситься:

- надання дозволу на проведення розрахунків за електричну енергію у відмінних від грошової формах, не заборонених законодавством;

- надання дозволу на проведення будь-яких видів заліків згідно діючого законодавства;

- затвердження Переліку споживачів, яким відповідний Виробник електричної енергії продає електричну енергію за прямим двосторонніми договорами.

Проаналізувавши зміст та умови Багатостороннього договору, суд дійшов висновку про те, що питання оплати вугілля та вугільної продукції виробниками та/або постачальниками електроенергії не відноситься до сфери регулювання Багатостороннього договору.

За своєю правовою природою Багатосторонній договір є угодою приватно-правового характеру, укладеною між суб`єктами електроенергетики, які здійснюють діяльність із виробництва, передачі, розподілу та постачання електричної енергії на неконтрольованій території, тому Багатосторонній договір поширює свою дію виключно на учасників ринку електричної енергії, які підписали його або приєднались до нього.

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження приєднання ТОВ «ШУ «Донбас» до Багатостороннього договору. До того ж ТОВ «ШУ «Донбас» не є суб`єктом електроенергетики.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ШУ «Донбас» не здійснює закупівлю електричної енергії у ПАТ «Донбасенерго», матеріали справи не містять будь-яких доказів постачання електричної енергії ПАТ «Донбасенерго», як її виробником чи як її постачальником, на користь ТОВ «ШУ «Донбас».

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження включення ТОВ «ШУ «Донбас» у Перелік споживачів, затверджений Координаційним центром, яким відповідний виробник електричної енергії продає електричну енергію за прямими двосторонніми договорами.

Щодо ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» (засновника ТОВ «ШУ «Донбас») суд вказує, що вказане товариство не є стороною Договору на постачання вугільної продукції № 544/УД від 30.11.2015 та не здійснювало постачання вугільної продукції на користь ПАТ «Донбасенерго».

Окрім наведеного, в матеріалах справи відсутній дозвіл Координаційного центру здійснювати оплату вугілля за рахунок грошових коштів, одержуваних ПАТ «Донбасенерго» на паливну складову виробництва електроенергії відповідно до Алгоритму розподілу коштів, затвердженого на підставі Багатостороннього договору, внаслідок оплати ПАТ «ШУ «Донбас» за електроенергію відповідному постачальнику електроенергії.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що положення Багатостороннього договору не поширюють свою дію на спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та не змінюють умов та строків оплати вугільної продукції, поставленої позивачем на виконання умов Договору № 544/УД від 30.11.2015.

Щодо посилань відповідача на зміну сторонами порядку оплати поставленої за Договором № 544/УД від 30.11.2015 вугільної продукції в усному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За умовами п. 2.1.1 Договору сторони узгодили, що у Додаткових угодах до Договору можуть бути погоджені інші умови поставки вугілля.

Таким чином, зміни до укладеного сторонами Договору № 544/УД від 30.11.2015 могли бути внесені ними виключно шляхом укладення Додаткової угоди у письмовій формі.

Матеріали справи не містять доказів укладення сторонами Додаткової угоди до Договору № 544/УД від 30.11.2015, положення якої змінювали б визначений Договором порядок оплати поставленої вугільної продукції.

Пояснення свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо узгодження сторонами Договору № 544/УД від 30.11.2015 іншого порядку розрахунків, ніж передбачено Договором, а саме шляхом зарахування зустрічних поставок електричної енергії на адресу ТОВ «ШУ «Донбас», судом першої інстанції правомірно відхилені, оскільки за приписами ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що порядок оплати поставленої вугільної продукції, визначений п. 5.4 Договору № 544/УД від 30.11.2015, змінений не був, а до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення вказаного пункту в редакції, наведеній в зазначеному Договорі.

А тому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення відповідача, що у нього відсутній обов`язок оплатити повну вартість поставленої вугільної продукції, а оплата за вугільну продукцію повинна здійснюватись у розмірі паливної складової виробництва електричної енергії, як це передбачено порядком розрахунків, встановленим рішенням дирекції ПАТ «Донбасенерго», оформленим протоколом № 285 від 24.11.2015, та погоджено сторонами в усному порядку, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги положення ст. 530 Цивільного кодексу України та п.п. 5.1 та 5.4 укладеного сторонами Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час розгляду та вирішення даного господарського спору, строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що за договором поставки позивачем взяті на себе зобов`язання були виконані належним чином, а саме поставлено відповідачу товар на загальну суму 132 484 887,16 грн., тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар оплачений не був, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за договором поставки у сумі 132 484 887,16 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджена заборгованість відповідача за поставлений товар у сумі 132 484 887,16 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Відносно позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних (за період з 02.01.2016 по 01.12.2017 для поставки за грудень 2015 року; за період з 02.02.2016 по 01.12.2017 для поставки за січень 2016 року; за період з 02.03.2016 по 01.12.2017 для поставки за лютий 2016 року; за період з 02.04.2016 по 01.12.2017 для поставки за березень 2016 року; за період з 02.05.2016 по 01.12.2017 для поставки за квітень 2016 року), дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача правомірно стягнуто 3% річних у сумі 6 876 738,45 грн. та 32 283 304,63 грн. інфляційних втрат. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що контрозрахунку відповідачем надано не було.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/22876/17 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/22876/17 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

К.В. Тарасенко