ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/683/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/683/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" м. Вишневе до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін", м. Ужгород про стягнення суми 192 451,70 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 192 451,70 грн. заборгованості за поставлений товар, посилаючись на порушення відповідачем положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/683/22, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2022 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 04.10.2022 р. була надіслана відповідачу 04.10.2022 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження юридичної особи, та як вбачається з відстеження поштового відправлення №061, отримана відповідачем 07.10.2022 р.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

За доводами позивача, 17 січня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогруп Паливна Компанія» (далі - постачальник, позивач) звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю «Агатіс Грін» (далі - покупець, відповідач) з пропозицією придбавати паливно-мастильні матеріали (далі - ПММ, або нафтопродукти) на умовах безготівкового розрахунку. Позивач надіслав відповідачу договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів № 305/1 (далі - Договір), підписаний електронно-цифровим підписом (далі ЕЦП), через систему М.Е.Doc, але відповідач Договір не підписав та не повернув.

За умовами п. 1.1 Договору купівлі продажу паливно мастильних матеріалів від 17.01.2022 р., який за доводами позивача був запропонований відповідачу до укладення, Продавець зобов`язується організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливо-мастильними матеріалами автотранспорт Покупця за відомостями відпуску нафтопродуктів, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити отримані пально-мастильні матеріали (надалі іменуються «Товар»), відповідно до умов цього Договору. Одиниця виміру Товару літр.

Право власності на відвантажений Товар переходить до Покупця з моменту здійснення запису у відомості на відпуск Товару. Обов`язковими для заповнення у відомості є: дата, номер автомобіля, кількість Товару, ПІБ водія та його підпис (п.1.5 Договору).

Постачальник організовує видачу ПММ автотранспорту Покупця зі складів, визначених у п. 1.2. цього Договору. На підставі записів у відомостях Продавець щоденно, але не пізніше, ніж 2 банківських дня з моменту отримання ПММ Покупцем та якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього Договору, надає Покупцю зведені рахунки-фактури та/або видаткові накладні. Рахунки-фактури та/або видаткові накладні передані факсимільним зв`язком мають юридичну силу до моменту отримання оригіналів Покупцем (п.п. 2.1, 2.3 Договору).

В матеріалах справи містяться видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022 р., на суму 31 704,00 грн, №ПК00-000567 від 04.02.2022 р., на суму 31 740,00 грн., № ПК00-000601 від 07.02.2022 р., на суму 31 896,00 грн., №ПК00-000739 від 14.02.2022 р., на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000773 від 15.02.2022 р., на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000814 від 17.02.2022 р. на суму 33 096,00 грн. На вказаних видаткових накладних в графах постачальник та отримувач містяться відмітки про накладення електронно цифрового підпису.

Позивач стверджує, що протягом 2022 року ним було поставлено відповідачу ПММ на загальну суму 314 139,60 грн. за поставлене паливо покупець розрахувався частково у сумі 151 995,60 грн. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі 162 144,00 грн.

З реєстру операцій за період з 11.02.2022 р. по 11.02.2022 р. наданого позивачем, вбачається, що відповідачем здійснено проплату 11.02.2022 р. в сумі 30 999,60 р. Проплата здійснена з посиланням на рахунок №357 від 28.01.2022 р.

Крім основної суми боргу у розмірі 162 144,00 грн. позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3009,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 27297,84 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Позивач стверджує, що протягом 2022 року ним було поставлено відповідачу ПММ на загальну суму 314 139,60 грн. за поставлене паливо покупець розрахувався частково у сумі 151 995,60 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі 162 144,00 грн.

З реєстру операцій за період з 11.02.2022 р. по 11.02.2022 р. наданого позивачем, вбачається, що відповідачем здійснено проплату 11.02.2022 р. в сумі 30 999,60 р. Проплата здійснена з посиланням на рахунок №357 від 28.01.2022 р.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень ст. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, з огляду на ст. 44.1 Податкового кодексу України та ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" саме первинний документ, який містить особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та відомості про господарську операцію і може підтвердити її реальне (фактичне) здійснення, - є належним та допустимим доказом здійснення господарської операції.

Так, суд констатує той факт, що видаткова накладна є одним із первинних документів бухгалтерського обліку, які засвідчують факт поставки товару.

Як вже було зазначено, позивач, посилаючись на видаткові накладні, вказав, що здійснив поставку відповідачу Паливно мастильних матеріалів на суму 314 139,60 грн. За поставлене паливо покупець розрахувався частково у сумі 151 995,60 грн. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі 162 144,00 грн. Крім того позивач, пояснив, що відповідач отримував товар та сплачував виставлені позивачем через систему «M.E.Doc» рахунки.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022 р., на суму 31 704,00 грн, №ПК00-000567 від 04.02.2022 р., на суму 31 740,00 грн., № ПК00-000601 від 07.02.2022 р., на суму 31 896,00 грн., №ПК00-000739 від 14.02.2022 р., на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000773 від 15.02.2022 р., на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000814 від 17.02.2022 р. на суму 33 096,00 грн.

На вказаних видаткових накладних в графах постачальник та отримувач містяться відмітки про накладення електронно цифрового підпису. Водночас, позивачем приєднаними до справи матеріалами не підтверджено підписання таких документів цифровим підписом саме відповідачем.

Відтак, з матеріалів справи не вбачається, а суд не може здійснити перевірку, що саме видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022 р., №ПК00-000567 від 04.02.2022 р., № ПК00-000601 від 07.02.2022 р., №ПК00-000739 від 14.02.2022 р., №ПК00-000773 від 15.02.2022 р., №ПК00-000814 від 17.02.2022 р. були доставлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін", м. Ужгород та підписані його уповноваженим представником, через систему «M.E.Doc», чи будь яким іншим чином, як і не вбачається того, що відповідач взагалі користується вказаною системою.

Щодо податкових накладних, які, на переконання позивача, відображають факт здійснення господарської операції з постачання товару відповідачу слід зауважити, що у постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19 Верховний Суд зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару (Подібні висновки викладені Касаційним господарським судом у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

Таким чином, суд не сприймає наявні у матеріалах справи податкові накладні як доказ поставки товару відповідачу, за відсутності належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт здійснення господарської операції.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Договором купівлі продажу паливно мастильних матеріалів від 17.01.2022 р., який за доводами позивача був запропонований відповідачу до укладення передбачено, що право власності на відвантажений Товар переходить до Покупця з моменту здійснення запису у відомості на відпуск Товару. Обов`язковими для заповнення у відомості є: дата, номер автомобіля, кількість Товару, ПІБ водія та його підпис (п.1.5 Договору).

Також визначено, що Постачальник організовує видачу ПММ автотранспорту Покупця зі складів, визначених у п. 1.2. цього Договору. На підставі записів у відомостях Продавець щоденно, але не пізніше, ніж 2 банківських дня з моменту отримання ПММ Покупцем та якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього Договору, надає Покупцю зведені рахунки-фактури та/або видаткові накладні. Рахунки-фактури та/або видаткові накладні передані факсимільним зв`язком мають юридичну силу до моменту отримання оригіналів Покупцем (п.п. 2.1, 2.3 Договору).

Таким чином, позивачем також у запропонованому договорі не передбачено використання системи «M.E.Doc», натомість чітко визначено порядок відпустку та фіксування передачі товару, який не відповідає відомостям, наданим позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем у даній справі не доведено належними та допустимими доказами факту здійснення поставки товару у визначених розмірах відповідачу, позовна вимога про стягнення суми 162 144,00 основного боргу задоволенню не підлягає.

Крім основної суми боргу у розмірі 162 144,00 грн. позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3009,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 27297,84 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3 009,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 27 297,84 грн є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, то такі також не підлягають задоволення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" м. Вишневе до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін", м. Ужгород про стягнення суми 192 451,70 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.12.2022.

Суддя О. Ф. Ремецькі