І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/793/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участі секретаря судового засідання Гринчук О.К.,розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» від 08.12.2022 про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Супер Вуд",
e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ",
предмет спору: про стягнення 365 227,83 грн
За участю представників:
від позивача: не прибув
від відповідача: не прибув.
12.12.2022 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» від 08.12.2022 про ухвалення додаткового рішення у справі №927/793/22 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 13.12.2022 заяву прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 21.12.2022. Попереджено сторін, що неявка учасників справи у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.
14.12.2022 від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких відповідач зазначає, що позивачем не доведено надання послуг на професійну правничу допомогу на суму 30 000,00 грн. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ТОВ «Техком АВ» витрат на професійну правничу допомогу.
Сторони були належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 13.12.2022, але своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористалися.
Відповідно до ч.4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Супер Вуд" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" про стягнення 365 227,83 грн, з яких: 309 584,26 грн заборгованості, 5674,30 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 49 969,27 грн інфляційних витрат за період з 18.02.2022 та 28.09.2022.
Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача понесені по справі судові витрати та наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує він понести у зв`язку з розглядом даної справи, що складається, зокрема, з витрат на сплату судового збору за подання позову до господарського суду в розмірі 5478,42 грн та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000,00 грн.
У відповіді на відзив та в судовому засіданні 08.12.2022 позивачем заявлено про те, що докази щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката будуть надані суду після ухвалення рішення суду у даній справі в строк, передбачений ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.12.2022 у справі №927/793/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Супер Вуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" про стягнення 365 227,83 грн задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 309 584,26 грн заборгованості, 5674,30 грн 3% річних, 49 969,27 грн інфляційних втрат та 5478,42 грн судового збору.

У мотивувальній частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2022 у справі №927/709/20 судом також було зазначено, що у зв`язку із ненаданням позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу і зазначенням у відповіді на відзив та в судовому засіданні 08.12.2022 про те, що докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані ним відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог для вирішення питання про їх розподіл в порядку, передбаченому ст. 221 ГПК України, судом не вирішується питання щодо розподілу витрат на правничу професійну допомогу.

12.12.2022, у межах встановленого законом строку, від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення в господарській справі №927/793/22 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 20.07.2022, акт від 08.12.2022 приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022.

Надаючи оцінку доказів та нормативно-правове обґрунтування, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 238 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення у справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 1 частини 2 цієї ж статті визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивач скористався своїм процесуальним правом та повідомив у відповіді на відзив та в судовому засіданні 08.12.2022 суд про подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених під час судового розгляду наявного спору, в межах строків, встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Відповідні докази подані до суду своєчасно.

Інтереси позивача у даній справі представляла адвокат Кириченко Ю.Ю., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000318 від 16.03.2018, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16.02.2018.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правову допомогу адвоката Кириченко Ю.Ю. позивачем надано договір про надання правничої допомоги, укладений 20.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» (Клієнт) та адвокатом Кириченко Юлією Юріївною (Адвокат) та акт від 08.12.2022 прийняття-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022

Як убачається з умов договору про надання правничої допомоги від 20.07.2022, Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо здійснення представництва інтересів клієнта у Господарському суді Чернігівської області та (за потреби) у Північному апеляційний господарському суді у справі за позовом ТОВ «Супер Вуд» до ТОВ «Техком АВ» щодо стягнення заборгованості.

За умовами п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі фіксованого гонорару у розмірі, зокрема, 30 000,00 грн за представництво інтересів в суді першої інстанції. Форма розрахунку: готівкова або безготівкова, у національній валюті. Порядок розрахунку: до 31.03.2023, але не раніше підписання Акту виконаних робіт. Можлива попередня оплата за окремою домовленістю сторін.

Згідно з п.6.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до 31 грудня 2023 року.

Згідно з актом від 08.12.2022 прийняття-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022, підписаним сторонами, адвокатом за дорученням клієнта виконані наступні роботи:

- представництво клієнта у Господарському суді Чернігівської області у справі за позовом ТОВ «Супер Вуд» до ТОВ «Техком АВ» щодо стягнення заборгованості.

- винагорода адвоката за надання вказаних послуг встановлена у п.4.1. Договору, становить 30 000,00 грн.

- строк розрахунку: до 31.03.2023.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Часткова відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права (п. 4.16. постанови Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19).

З огляду на викладене, дослідивши зміст наданих доказів в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, враховуючи конкретні обставини справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критерієм розумності, суд дійшов висновку не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

Так, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, спір відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку зі стягненням заборгованості і спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час для підготовки позовної заяви та формування додатків до позовної заяви, відповіді на відзив та заяви про ухвалення додаткового рішення, дана справа є звичайним розрахунковим спором, де адвокат мав дослідити підстави для стягнення оспорюваних сум.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що обґрунтованою та домірною є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

За таких обставин, заяво Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає задоволенню частково в розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" (, вул. Ціолковського, 41, м. Чернігів, 14000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Супер Вуд" (, вул. Мазепи, 112, оф.307, м. Чернігів, 14001) судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000,00 грн.

3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

4. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Супер Вуд» про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком АВ» 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/

Cуддя В.В. Моцьор