РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2022Справа № 910/9843/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/9843/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

27 вересня 2022 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач) надійшла позовна заява № 26-1/09 від 26.09.2022 року до Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни (відповідач) про стягнення заборгованості 13 679,42 грн., з них: 3% річних - 1855,00 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять гривень) та інфляційних втрат - 11 824,42 грн. (одинадцять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 42 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі акту про придбання майна на аукціоні від 02.08.2021 року набув право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання останнім зобов`язань на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року у справі № 27/47.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9843/22, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 4996 ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 року у справі № 910/9843/22 вручено відповідачу - 09.11.2022 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 24.11.2022 року (включно).

22.11.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення, в яких відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на скрутний фінансовий стан.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково; рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2011 року у справі № 27/47 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» до Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни про стягнення 6158,52 грн. скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни на користь Публічного акціонерного товариства в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» 5886,25 грн. основного боргу, 97,50 грн. витрат зі сплати державного мита та 225,58 грн. витрат на ІТЗ судового процесу; в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни пені у сумі 272,27 грн. відмовлено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» 48,75 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

10.11.2011 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 року у справі № 27/47 замінено сторону (стягувача) по справі № 27/47 під час примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду по справі № 27/47 від 13 вересня 2011 року, котра набрала законної сили, та наказу Господарського суду міста Києва по справі № 27/47 від 10 листопада 2011 року - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

10.11.2021 державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 66819916 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року у справі № 27/47 про стягнення з ФОП Вагіни Н.І. на користь ПАТ «Теплові розподільчі мережі Київенерго» 5886,25 грн. основного боргу, 97,50 грн. витрат зі сплати державного мита та 225,58 грн. витрат на ІТЗ судового процесу у зв`язку зі сплатою заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ Компанія «Ніко-Тайс» кошти стягнуті в межах виконавчого провадження ВП № 66819916 у загальному розмірі 6209,33 грн. надійшли на рахунок позивача 11.11.2021 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке підтверджене постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року у справі № 27/47, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 14.09.2011 року по 10.11.2021 року у розмірі 1855,00 грн. та інфляційні втрати за період з вересня 2011 року по жовтень 2021 року у розмірі 11 824,42 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредиторові певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення пункту 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» встановлюють, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора у зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язань та рішень суду. Оскільки у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду та зобов`язання, стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та від неправомірного користування належними йому до сплати коштами.

Таким чином, застосування ст. 625 Цивільного кодексу України після винесення рішення суду, спонукає боржника виконати таке рішення, адже сума коштів, що підлягає до стягнення продовжує зростати до моменту фактичного виконання рішення суду і може бути стягнена за бажанням стягувача (кредитора).

Як вже було встановлено судом вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково; рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2011 року у справі № 27/47 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» до Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни про стягнення 6158,52 грн. скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни на користь Публічного акціонерного товариства в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» 5886,25 грн. основного боргу, 97,50 грн. витрат зі сплати державного мита та 225,58 грн. витрат на ІТЗ судового процесу; в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни пені у сумі 272,27 грн. відмовлено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» 48,75 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 року у справі № 27/47 замінено сторону (стягувача) по справі № 27/47 під час примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду по справі № 27/47 від 13 вересня 2011 року, котра набрала законної сили, та наказу Господарського суду міста Києва по справі № 27/47 від 10 листопада 2011 року - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Отже, постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року та ухвала Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 року у справі № 27/47 мають преюдиціальне значення для справи № 910/9843/22.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року у справі № 27/47 виконана у повному обсязі, що підтверджується постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 27/47 від 10.11.2011 року.

Судом встановлено, що зобов`язання зі сплати заборгованості, встановленої постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року у справі № 27/47, виконано 10.11.2021 року.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 14.09.2011 року по 10.11.2021 року у розмірі 1855,00 грн. та інфляційних втрат за період з вересня 2011 року по жовтень 2021 року у розмірі 11 824,42 грн. на суму боргу 6209,33 грн., яка складається з: основного боргу у розмірі 5886,25 грн., 97,50 грн. державного мита та 225,58 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, які стягнуті постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 року у справі № 27/47.

Суд зазначає, що на суму державного мита у розмірі 97,50 грн. та витрат на ІТЗ судового процесу у розмірі 225,58 грн. не можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вказані суми не є заборгованістю, яка утворилась внаслідок не виконання зобов`язань за договором, тому правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 5886,25 грн.

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму 5886,25 грн. в межах визначених позивачем періодів, судом встановлено, що загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 1793,94 грн. (3% річних) та 11 740,25 грн. (інфляційних втрат), в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 61,06 грн. та інфляційних втрат в сумі 84,17 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 13 534,19 грн., з них: 3% річних - 1793,94 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні 94 копійки) та інфляційних втрат - 11 740,25 грн. (одинадцять тисяч сімсот сорок гривень 25 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2454,66 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вагіни Наталії Іванівни (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (ідентифікаційний код 38039872, адреса: 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 40, оф. 315) грошові кошти: 3% річних - 1793,94 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні 94 копійки), інфляційних втрат - 11 740,25 грн. (одинадцять тисяч сімсот сорок гривень 25 копійок) та судовий збір - 2454,66 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири гривні 66 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.12.2022р.

Суддя О.В. Котков