ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/680/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: заступника керівника Рівненської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Поліського округу

до відповідача: Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс"

про: стягнення в сумі 362 411,22 грн

секретар судового засідання: С.Коваль;

представники:

від позивача: І.Комісаров;

від відповідача: Г.Гуменюк;

від органу прокуратури: Д.Манжаюк;

СУТЬ СПОРУ

Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу з позовом до Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс" про стягнення в сумі 362 411,22 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що Державною екологічною інспекцією Поліського округу проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища у діяльності Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс".

В ході проведення заходу контролю встановлено, що в період з 01.03.2021 року по 06.12.2021 року Комунальне підприємство Сарненської міської ради "Екосервіс" здійснювало скид зворотних вод з перевищенням встановлених дозволом на спеціальне водокористування нормативів ГДС по азоту амонію, БСК5, ХСК, завислих речовин, нітратах, нітритах, сульфатах, фосфатах, хлоридах, що призвело до забруднення річки Случ та є порушенням вимог статей 44, 70, 95 Водного кодексу України.

Розмір збитків, заподіяних державі, розрахований згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів становить 362 411, 22 грн.

У своєму відзиві на позов відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та зазначає, що у період з 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року здійснювалося періодичне випробування стічних вод (09.03.2021 року, 31.05.2021 року, 12.08.2021 року, 18.10.2021 року). Згідно із результатами випробувань стічних вод вміст забруднюючих речовин в незначній кількості перевищує гранично допустимі скиди (ГДС).

Відповідач вказує, що при розрахунку суми збитків прийнято до уваги об`єми стічних вод, що подавалися на очисні споруди випуску №1 та №2 за період з 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року, проте не взято до уваги результатів випробувань стічних вод, які проводилися в межах зазначеного періоду ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року відкрито провадження, підготовче засідання призначено на 18 жовтня 2022 року.

17 жовтня 2022 року відповідачем подано відзив на позов.

В судовому засіданні 18 жовтня 2022 року оголошено перерву до 03 листопада 2022 року.

03 листопада 2022 року прокуратурою подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні 03 листопада 2022 року оголошено перерву до 08 листопада 2022 року.

08 листопада 2022 року відповідачем подано заяву на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 22 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 06 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року розгляд справи відкладено на 20 грудня 2022 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позов.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як видно з матеріалів справи, на підставі наказу начальника Державної екологічної інспекції Поліського округу від 19 листопада 2021 року №342-ОД, відповідно до Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 № 252, проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища у діяльності Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс".

19 листопада 2021 року заступником начальника Державної екологічної інспекції Поліського округу видано направлення №858 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) к сфері охорони навколишнього природного середовища Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс".

За результатом проведення заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів складено акт та припис від 08.12.2021 року № 823.

В ході проведення заходу контролю встановлено, що в період з 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року Комунальне підприємство Сарненської міської ради "Екосервіс" здійснювало скид зворотних вод з перевищенням встановлених дозволом на спеціальне водокористування нормативів ГДС по азоту амонію, БСК5, ХСК, завислих речовин, нітратах, нітритах, сульфатах, фосфатах, хлоридах, що є порушенням вимог статей 44, 70, 95 Водного кодексу України.

Обсяг скинутих зворотних вод за період 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року становить: випуск № 1 - 234017 м3; випуск № 2 - 31588 м3, що підтверджується довідкою Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс" від 08 грудня 2021 року №949/21.

Розмір збитків, заподіяних державі, розрахований згідно із положеннями Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів становить 362 411, 22 грн.

Матеріали справи не містять доказів оскарження результатів перевірки що зафіксовані актом від 08 грудня 2021 року №823.

25 січня 2022 року Державна екологічна інспекція Поліського округу звернулась до Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс" з претензією про відшкодування збитків у розмірі 362 411,22 грн. Разом з претензією відповідачу направлено розрахунок збитків.

Матеріали справи не містять доказів задоволення вказаної претензії.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини за своїм змістом позадоговірними та стосуються стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає, що за наслідками перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено порушення відповідачем вимог Водного кодексу України, у зв`язку з чим проведено розрахунок розміру завданої шкоди, що складає 362 411,22 грн.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що позивачем неправомірно здійснено нарахування розміру шкоди, у зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави (ст. 16 Конституції України).

Відповідно до статей 66, 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Водним кодексом України передбачено, що всі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням народу України, однією з природних основ екологічного розвитку і соціального добробуту.

Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено такі терміни: водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); ліміт скиду забруднюючих речовин - граничний обсяг скиду забруднюючих речовин у поверхневі водні об`єкти, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування; вода зворотна - вода, що повертається за допомогою технічних споруд і засобів з господарської ланки кругообігу води в його природні ланки у вигляді стічної, шахтної, кар`єрної чи дренажної води.

Згідно з частиною 1 статті 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Стаття 109 Водного кодексу України передбачає, що спори з питань використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів розглядаються державними органами охорони навколишнього природного середовища, водного господарства, геології, місцевими Радами, судом або третейським судом у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до статті 2 Водного кодексу України, завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

В силу вимог статті 19 Водного кодексу України, державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до частини 1 статті 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (ч. 2 ст. 49 Водного кодексу України).

Стаття 48 Водного кодексу України передбачає поняття спеціального водокористування. Так, згідно частини 1 цієї статті спеціальним водокористуванням є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Пунктом 9 частини 1 статті 44 Водного кодексу України передбачено обов`язок водокористувача здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Водокористувачі зобов`язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони перевищують гранично допустимі скиди токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань та за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи (cт. 70 Водного кодексу України).

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі розміри викидів та скидів у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів.

Як визначено пунктом 6 частини 3 статті 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного господарства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушення правил спеціального водокористування.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно з приписами статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Суд приймає до уваги, що порушення вимог природоохоронного законодавства зафіксовані в Акті перевірки, який є належним доказом такого порушення.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з позовом про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії.

Отже, виходячи з наведеного вище, керуючись приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає акт №823 в якості належного та допустимого доказу порушення КП "Екосервіс" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, в період з 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року встановлено скид недостатньо очищених стічних вод по випуску №1 та №2 з очисних споруд КП "Екосервіс" у водний об`єкт - річку Случ, внаслідок чого позивач нарахував шкоду в розмірі 362 411,22 грн.

Водночас суд зауважує, що розрахунок шкоди в розмірі 362 411,22 грн здійснено на підставі довідки відповідача КП "Екосервіс" від 08 грудня 2021 року, котрою підтверджено обсяги скинутих зворотних (стічних) вод у водний об`єкт централізованих систем водовідведення відповідача за період з 01 березня по 06 грудня 2021 року.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує, що у період з 01 березня 2021 року по 06 грудня 2021 року здійснювалося періодичне випробування стічних вод (09.03.2021 року, 31.05.2021 року, 12.08.2021 року, 18.10.2021 року). Згідно із результатами випробувань стічних вод вміст забруднюючих речовин в незначній кількості перевищує гранично допустимі скиди (ГДС).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: (1) протиправна поведінка особи; (2) наявність шкоди; (3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; (4) вина завдавача шкоди.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 Цивільного Кодексу України).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Деліктна відповідальність є недоговірною відповідальністю. Вона настає у разі делікту - протиправного завдання шкоди будь-кому, коли правопорушник не перебуває в договірних відносинах із потерпілим.

Водночас необхідно враховувати, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві (наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки).

Цивільним кодексом України закріплено легальну цивільно-правову дефініцію вини (стаття 614), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, вина у цивільному праві це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди.

З огляду на викладене, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Абзацами 2 і 3 статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, а заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт. На підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом. (ч. 6, 7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності")

За змістом зазначених норм слідує, що за результатом проведення перевірки орган державного нагляду (контролю) у разі виявлення правопорушення відносно суб`єкта господарювання та наявності підстав для вжиття заходів реагування на підставі акту складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення виявлених порушень.

Акти є носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства, на підставі яких приймається відповідне рішення контролюючого органу, а оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо складання актів та проведення перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 826/4278/14 та від 20.02.2018 по справі № 803/1130/17.

Суд встановив, що позивачем доведено факт неправомірності поведінки відповідача, що підтверджується Актом перевірки №823 від 08 грудня 2021 року.

Як видно, при здійсненні розрахунку збитків позивачем було застосовано Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 затверджено Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (надалі - Методика).

Згідно з Методикою, наднормативним скидом забруднюючих речовин у водний об`єкт є частина маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період.

Пункт 2.2 Методики визначає, що факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб та розрахунковим методом.

Таким чином, наведений пункт Методики надає особі, яка здійснює розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, альтернативне право вибору: здійснювати такий розрахунок за результатами інструментально-лабораторних методів контролю або розрахунковим методом.

Таким чином, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на результатах позапланової перевірки, а розрахунок суми збитків, заявлених до стягнення, здійснений на підставі даних, наданих відповідачем за результатами позапланової перевірки, зокрема довідки відповідача від 08 грудня 2012 року.

Крім того, суд зазначає, що з моменту отримання претензії про сплату нарахованої суми збитків до моменту звернення позивача до суду, а також під час розгляду справи у суді, відповідачем не надано контррозрахунку розміру завданих збитків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку мають місце (є доведеними) усі чотири елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності як відшкодування майнової шкоди, а саме:

- протиправна поведінка відповідача, яка полягає у здійсненні скиду зворотних вод з перевищенням встановлених дозволом на спеціальне водокористування нормативів гранично допустимих концентрацій;

- наслідком протиправної поведінки відповідача є шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є водний об`єкт. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконанням ним однієї з обов`язкових умов здійснення своєї діяльності. При цьому, розмір шкоди підтверджується розрахунком старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовищ Поліського округу, проведеним на підставі Методики;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Відповідач, в процесі своєї діяльності здійснював скид зворотних вод з перевищенням встановлених дозволом на спеціальне водокористування нормативів гранично допустимих концентрацій, в порушення статей 44, 70, 95 Водного кодексу України, спричинивши державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок);

- вина відповідача полягає у здійсненні скидів зворотних вод з перевищенням встановлених дозволом на спеціальне водокористування нормативів гранично допустимих концентрацій, що підтверджено актом перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №823 від 08 грудня 2021 року, приписом Державної екологічної інспекції Поліського округу №823 від 08.12.2021, не оскарження результатів перевірки органу контролю

При цьому, вина відповідача ним не спростована, адже він як суб`єкт господарювання не виконав свого обов`язку щодо дотримання гранично допустимих концентрацій при скиді зворотних вод.

Отже матеріалами справи доведено, що відповідачем було завдану навколишньому природному середовищу шкоду в розмірі 362 411,22 грн. Натомість доказів на спростування вини та, як наслідок, спростування заподіяння шкоди на заявлену суму відповідачем суду не надано. Шкода, заподіяна відповідачем державі на час розгляду спору у добровільному порядку не відшкодована.

А тому суд робить висновок, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку належними та допустимими доказами, та мають бути задоволені повному обсязі.

Крім того суд вважає за необхідне розглянути питання щодо участі органу прокуратури у даній справі.

Наявність правових підстав участі прокурора у судовому процесі була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 (постанова від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч. 7).

Тобто, за приписами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Як видно з матеріалів справи у липні 2022 року Рівненська обласна прокуратура звернулась до Державної екологічної інспекції Поліського округу з листом в якому зазначило, що встановлена шкода не що зафіксована за результатами перевірки не відшкодована, у зв`язку з чим інспекцію проінформовано про наявність підстав для захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією Поліського округу, яка уповноважена державою представляти інтереси держави у даних правовідносинах.

У своєму листі від 14 липня 2022 року Державна екологічна інспекція Поліського округу проінформувала Рівненську обласну прокуратуру про те, що претензійно - позовна робота щодо порушених у листі прокуратури питань проводитись не буде з огляду на відсутність коштів необхідних для звернення з позовом.

У вересні 2022 року Рівненська обласна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію Поліського округу про намір звернення з позовом до суду про стягнення шкоди заподіяної КП "Екосервіс".

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За результатами розгляду справи судом встановлено що позивачем доведено наявність всіх чотирьох складових, необхідних для встановлення наявності складу цивільного правопорушення, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в розмірі 5 436,17грн. судового збору у зв`язку з задоволенням позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс" (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул. Матросова 2, ) на спеціальний рахунок місцевого бюджету UA0017531 ГУК у Рівненській області/Сарненська міська ТГ/, збитки завдані порушенням природоохоронного законодавства в сумі 362 411,22 гривень.

3. Стягнути з Комунального підприємства Сарненської міської ради "Екосервіс" (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул. Матросова 2, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 Липня, будинок 52, ) 5 436 (п`ять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 17 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Державна екологічна інспекція Поліського округу (10014, м.Житомир, вул.Леха Качинського 12, ).

Стягувач за судовим збором: Рівненська обласна прокуратура (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 Липня , будинок 52, ).

Відповідач (Боржник): Комунальне підприємство Сарненської міської ради "Екосервіс" (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул. Матросова 2, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено та підписано 22 грудня 2022 року.

Суддя А.Качур