УХВАЛА

19 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/106/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА" (далі - ТОВ "ВЕСТА", позивач, скаржник)

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 та

постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022

у справі № 916/106/21

за позовом ТОВ "ВЕСТА"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум"; 2) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича,

про скасування запису про державну реєстрацію права власності, зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, зобов`язання скасувати запис у поземельній книзі,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ВЕСТА" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі № 916/106/21; передати справу повністю на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 для розгляду касаційної скарги у справі № 916/106/21 визначено колегію суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2022 касаційну скаргу ТОВ "ВЕСТА" у справі № 916/106/21 залишено без руху; надано скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для поновлення строку та доданням доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції; касаційної скарги в новій редакції з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); документа на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Копію ухвали суду від 10.11.2022 отримано ТОВ "ВЕСТА" - 15.11.2022, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, а отже, останній день усунення недоліків касаційної скарги припадає на 25.11.2022.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 916/106/21, ТОВ "ВЕСТА" 25.11.2022 (згідно з трек-коду «Нова Пошта» на конверті) надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції, заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про відстрочення сплати судового збору. Вказані матеріали усунених недоліків касаційної скарги зареєстровані канцелярією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 29.11.2022.

Заява про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтована тим, що скаржником касаційна скарга надіслана на адресу Верховного Суду 17.10.2022, а, отже двадцятиденний строк для подачі касаційної скарги на судове рішення було дотримано.

На підтвердження вказаних доводів, скаржником до матеріалів заяви додано копію поштової накладної служби кур`єрської доставки з відміткою про надіслання касаційної скарги на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 17.10.2022.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України: касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду у справі № 916/106/21 ухвалено - 27.09.2022, повний текст її складено - 28.09.2022 а, отже, останній день оскарження постанови за приписами частини першої статті 288 ГПК України припадає на 18.10.2022.

Водночас, касаційна скарга, як зазначено вище, надіслана на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 17.10.2022, що підтверджується доданою до матеріалів заяви копією поштової накладної служби кур`єрської доставки.

Таким чином, подана 17.10.2022 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційна скарга ТОВ "ВЕСТА" на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі № 916/106/21 в межах строку, передбаченого частиною першою статті 288 ГПК України, у зв`язку з чим заява про поновлення строку на касаційне оскарження залишається Судом без розгляду.

Таким чином, скаржником усунуто недолік касаційної скарги в частині надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши касаційну скаргу в новій редакції на відповідність вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

У касаційній скарзі в новій редакції скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що при ухвалені судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови не враховано того, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що у разі оскарження судового рішення на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

Однак, касаційна скарга в частині визначеної підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України, оскільки скаржник у поданій касаційній скарзі не зазначає щодо якої саме норми права (пункт, частина, стаття Кодексу або Закону) відсутній правовий висновок Верховного Суду із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу касаційного оскарження.

За таких обставин, враховуючи, що скаржник у поданій касаційній скарзі визначив підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, а в касаційній скарзі не зазначено щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній, така скарга не може бути прийнята до розгляду.

Отже, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги в новій редакції на відповідність вимогам ГПК України, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу враховуючи вищевикладене, а, отже, скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги в цій частині.

Окрім цього, скаржником на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 916/106/21 до матеріалів усунених недоліків касаційної скарги не додано документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції, натомість подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке мотивоване тим, що через пошкодження підстанцій в Одеській області у зв`язку з ракетними обстрілами з боку російської федерації, пошкодження електромереж, що спричинило відсутність електропостачання, скаржник не мав можливості здійснити сплату судового збору у встановлений судом строку.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У відповідності до частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Що ж до самих умов, визначених в статті 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8 вказаного Закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Встановлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є вичерпним.

Оскільки предметом розгляду в даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а на ТОВ "ВЕСТА" не поширюється дія пунктів 1, 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", то підстави для задоволення судом клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відсутні в силу наведених вище виключних умов.

З вищевикладених міркувань, Верховний Суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Проте, скаржником не надано жодних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, зокрема і в розрізі оплати судового збору.

Враховуючи, що клопотання про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню, а скаржником в межах строку на усунення недоліків касаційної скарги не подано документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги в цій частині.

Водночас, скаржник в клопотанні про відстрочення сплати судового збору зазначає, що, у разі відмови в задоволенні клопотання, просить суд, на підставі частини другої статті 119 ГПК України продовжити строк для усунення недоліку касаційної скарги в частині сплати судового збору.

Розглянувши клопотання в частині продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Згідно з частиною другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Положеннями частини другої статті 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина 3 статті 119 ГПК України).

З правового аналізу наведеної норми слідує, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплинув на час звернення учасника справи із заявою.

При цьому у випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд не наділений повноваженнями продовжити строк понад встановлений процесуальним законом строк. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16.

Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2022 ТОВ "ВЕСТА" для усунення недоліків касаційної скарги було надано максимальний десятиденний строк, встановлений у частині другій статті 174 ГПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, клопотання ТОВ "ВЕСТА" в частині продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги не може бути задоволене в силу імперативних приписів закону.

Водночас, станом на дату постановлення даної ухвали, від ТОВ "ВЕСТА" до Касаційного господарського суду не надходило документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 у справі № 28249/95 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною четвертою статті 174 ГПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до частини п`ятої статті 292 ГПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про повернення касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Отже, враховуючи, що ТОВ "ВЕСТА" не усунуло недоліки касаційної скарги в частині надання касаційної скарги в новій редакції з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та документа на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги зазначені в ухвалі не усунуто, а тому касаційна скарга з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню у відповідності до частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтею 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА" на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі № 916/106/21 не приймати до розгляду і повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Суховий

Судді І. Берднік

В. Зуєв