ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Справа№ 911/2129/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника ТОВ "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика" адвоката Архіпова О.Ю.,

представника АТ "Державний ощадний банк України" адвоката Кур`ята В.В.,

представника ДП "БЦТ" адвоката Роїк О.О.,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика", Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 11.11.2021 (суддя Кошик А.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика"

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі №911/2129/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" про визнання договорів недійсними та витребування майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.09.2017 залучено до участі у справі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним укладений 23.05.2016 між ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ТОВ "Нагваль-Фіш" договір купівлі-продажу № 23/05-КП1.

Визнано недійсним укладений 01.06.2016 між ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ТОВ "Крупенія" договір №1/06-1КП-ОБ.

Витребувано від ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" майно (далі - спірне майно), що забезпечує функціонування (постачання електроенергії) комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", холодильне обладнання на базі компресорних станцій, розміщене в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 залишено без змін рішення Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 та рішення Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/2129/17 залишено без змін.

10.12.2019 видано наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/2129/17.

29.12.2020 відкрито виконавче провадження №64013577 з виконання наказу господарського суду №911/2129/17 від 10.12.2019.

ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулось до Господарського суду Київської області із заявою від 27.10.2021 про заміну сторони виконавчого провадження в порядку правонаступництва, а саме боржника з ТОВ "Крупенія" на Дочірнє підприємство "БЦТ".

Заява позивача обґрунтована тим, що після набрання законної сили рішенням у даній справі та початку його примусового виконання, йому стало відомо про перебування спірного майна у володінні Дочірнього підприємства "БЦТ", яке набуло його у власність на підставі договору купівлі-продажу рухомого майна №55/1-01 від 13.02.2019, укладеного із АТ "Ощадбанк". Відтак, на думку заявника, наявні правові підстави для заміни боржника в порядку сингулярного правонаступництва за вимогою про витребування спірного майна, оскільки його перебування у відмінної від визначеної судовим рішенням особи, унеможливлює виконання такого рішення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2021 в задоволенні заяви ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції від 11.11.2021 мотивована тим, що договір №55/3-1 від 19.06.2017 між ТОВ "Крупенія" та АТ "Ощадбанк" про відчуження спірного майна є нікчемним як і будь-які інші правочини, які укладені в період розгляду судом даної справи та до набрання рішенням зі спору законної сили (16.01.2018). При цьому, договір купівлі-продажу рухомого майна №55/1-01 від 13.02.2019 між АТ "Ощадбанк" та Дочірнім підприємством "БЦТ" перебуває під захистом ст. 204 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, поки не буде доведено інше в судовому порядку, та поза межами захисту прав позивача у даній справі згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 21.09.2017. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правонаступництва у спірних правовідносинах із дійсним володільцем спірного майна - Дочірнім підприємством "БЦТ", який набув таке майно на підставі дійсного договору. За висновком суду першої інстанції, належним способом захисту, в даному випадку, буде звернення з відповідним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна №55/1-01 від 13.02.2019, задоволення якого забезпечить можливість виконання рішення у даній справі.

ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.11.2021, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні, замінивши сторону у виконавчому провадженні №64013577 з виконання наказу №911/2129/17, виданого 10.12.2019 Господарським судом Київської області, а саме боржника з ТОВ "Крупенія" на Дочірнє підприємство "БЦТ".

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, АТ "Ощадбанк" також звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 11.11.2021, виключивши з неї висновки про:

- нікчемність правочину відчуження спірного рухомого майна від ТОВ "Крупенія" на користь ПАТ "Державний ощадний банк України";

- що за час вирішення спору у справі № 911/2129/17 ТОВ "Крупенія" було здійснено відчуження спірного майна на користь АТ "Ощадбанк", яким в подальшому (після набрання законної сили рішенням у даній справі) було його відчужено на користь Дочірнього підприємства "БЦТ".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 змінено ухвалу Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі №911/2129/17 шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про нікчемність правочину відчуження спірного рухомого майна від ТОВ "Крупенія" на користь АТ "Ощадбанк". В решті ухвалу Господарського суду Київської області від 11.11.2021 залишено без зміни.

Постановою Верховного Суду від 21.09.2022 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2022, справу №911/2129/17 в скасованій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 для розгляду справи №911/2129/17 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Сотніков С.В., судді: Пантелієнко В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2129/17 за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика"; відкрито апеляційне провадження у справі №911/2129/17 за апеляційною скаргою АТ "Державний ощадний банк України"; вирішено здійснювати розгляд апеляційних скарг в одному апеляційному провадженні; розгляд справи №911/2129/17 призначено в судовому засіданні на 29.11.2022.

В судовому засіданні 29.11.2022 з огляду на вказівки Верховного Суду, викладених у постанові від 21.09.2022, виникло питання про дослідження договору №55/3-1 від 19.06.2017 та запропоновано АТ "Ощадбанк" надати суду відповідний примірник. Представник банку повідомив суд про відсутність в його володінні такого договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022, яка внесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2022 та запропоновано представнику АТ "Ощадбанк" надати суду примірник договору №55/3-1 від 19.06.2017.

В судовому засіданні 13.12.2022 представник АТ "Ощадбанк" не надав апеляційному суду договір №55/3-1 від 19.06.2017 з огляду на те, що такий доказ не витребовувався судом.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є витребування на користь позивача належного йому на праві власності рухомого майна, яке вибуло з його володіння на підставі недійсних правочинів.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17, яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, окрім іншого, витребувано від ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" майно, що забезпечує функціонування (постачання електроенергії) комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", холодильне обладнання на базі компресорних станцій, розміщене в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, рішення Господарського суду Київської області від 21.09.2017 не виконане, оскільки спірне майно перебуває у володінні ДП "БЦТ". Спірне майно набуто ДП "БЦТ" як покупцем на підставі договору купівлі-продажу рухомого майна №55/1-01 від 13.02.2019, що укладений з АТ "Ощадбанк" як продавцем.

За актом приймання-передачі рухомого майна від 13.02.2019 продавець передав, а покупець прийняв рухоме майно згідно з переліком.

Зі змісту договору купівлі-продажу рухомого майна №55/1-01 від 13.02.2019 вбачається, що майно, яке є предметом купівлі-продажу, належить АТ "Ощадбанк" на підставі договору №55/3-1 від 19.06.2017 про припинення зобов`язання переданням відступного, укладеного АТ "Ощадбанк" з ТОВ "Крупенія" (пункт 1.2 договору).

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутній примірник договору №55/3-1 від 19.06.2017, а відтак суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, надавши оцінку такому доказу, який відсутній у справі, визнав встановленими обставини справи щодо нікчемності правочину, які не доведені учасниками справи.

Разом з тим, примірник договору №55/3-1 від 19.06.2017 не наданий і суду апеляційної інстанції, що позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи щодо його укладеності чи неукладеності, у зв`язку з чим належить відхилити апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк" як безпідставну, що обґрунтована лише посиланням на доказ, який відсутній у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, оскаржуване судове рішення ґрунтується на тому, що відсутні правовідносини правонаступництва з огляду на набуття іншою особою (ДП "БЦТ") спірного майна на підставі правомірного правочину, оскільки укладений після набрання судовим рішенням законної сили про витребування такого майна. У зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права позивача буде звернення в суд із позовом про визнання такого правочину недійсним.

Колегія суддів вважає помилковими зазначені висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України та статті 20 ГК України кожна особа/суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного/господарського законодавства.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства", Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За змістом абзацу другого частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що передбачений законом або договором, а статтею 20 ГК України передбачено можливість захисту права та законного інтересу шляхом встановлення правовідносин.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обраний заявником спосіб захисту має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

За змістом ст.ст. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №5023/1704/12).

При цьому, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися (п. 33 постанови Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №907/62/20).

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном законного власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от:

- факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно,

- факт вибуття майна з володіння позивача,

- наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (п. 8.5 постанови Верховного Суду у справі №916/1572/17 від 10.08.2020).

Сторонами такого спору (позивачем та належним відповідачем) можуть бути неволодіючий власник майна (особа, яка має речове право на майно - титульний володілець) та фактичний володілець цього майна (незаконно володіючий цим майном невласник), між якими відсутні правовідносини договірно-зобов`язального характеру щодо цього майна (договір тощо) (п. 8.6 постанови Верховного Суду у справі №916/1572/17 від 10.08.2020).

За змістом ст.ст. 179, 181, 190 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом наведеного у певної індивідуальної речі може бути тільки один власник (у визначених законом випадках декілька, наприклад, право спільної власності), та безліч невласників.

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним (п. 115 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №522/1029/18 від 26.01.2020).

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно із частиною 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно.

В межах спірних правовідносин встановлено особу власника майна (позивача), особу (відповідача), яка не була власником, а була лише незаконно володіючим невласником спірного майна, та вирішено витребувати на користь власника відповідне спірне майно.

Тому, подальше відчуження спірного майна будь-якими особами, які вважали себе власниками такого майна очевидно є незаконним, незалежно від дати ухвалення судового рішення про витребування майна на користь власника.

При цьому, подальша зміна володіючого не власника цього майна жодним чином не змінить преюдиційний висновок суду про особу, яка є єдиним його законним власником і не висловлювала свого волевиявлення щодо відчуження такого майна на користь боржника чи інших осіб.

Більш того, дві (належність майна позивачу та вибуття такого майна з володіння позивача поза його волею) з трьох обставин, які входять в предмет доказування при вирішенні віндикаційного позову, залишаться незмінними при встановленні після рішення суду про витребування такого майна його знаходження у іншого володіючого не власника.

В аспекті суті віндикації слід констатувати аксіому - будь-яка особа, яка є володіючим невласником майна має лише одне законне правовідношення відносно його законного власника - повернути таке майно законному власнику.

Тому, в такому правовідношенні особа володіючого невласника не має жодного значення, оскільки законне правовідношення щодо повернення майна законному власнику слідує за відповідним майном не в залежності від підстав та обставин його подальшого переходу від одного володіючого невласника до іншого невласника.

Тобто, будь-яка особа, яка в певний момент часу стає володіючим невласником майна має відносно такого майна лише один обов`язок - повернути його неволодіючому власнику і такий обов`язок слідує за незаконним володінням цим майном.

Зміна володіючого невласника призводить до переходу такого обов`язку до цієї особи, що і зумовлює матеріальне правонаступництво у такому правовідношенні.

І саме особа, яка володіє відповідним майном та вважає себе законним власником такого майна не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом про захист права власності у встановлений законом спосіб, а не позивач, як помилково зазначив суд першої інстанції, оскільки право позивача вже захищене та поновлене за рішенням суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність матеріального правонаступництва в межах спірних правовідносин, адже з підтвердженням таким судовим рішенням незаконності вибуття спірного майна із власності позивача зобов`язання з повернення йому такого майна слідує за ним не в залежності від часу і підстав заміни фактичного володіючого невласника.

Поряд з цим, заявлення нового позову та ухвалення ще одного рішення про витребування одного і того самого майна буде суперечити принципу юридичної визначеності, оскільки породить обставини існування одночасно двох судових рішень про витребування на користь одного і того ж позивача того самого майна від двох різних осіб.

В підтвердження наведеного вказує і той факт, що Закон України "Про виконавче провадження" не передбачають такої підстави для закінчення закінчення виконавчого провадження невиконаного судового рішення, як перехід спірного майна у володіння до іншої особи, а відтак таке рішення підлягає обов`язковому виконанню допоки не буде виконано.

Тому, відповідь на поставлене питання в межах даного судового розгляду є однозначною - захист прав та інтересів підтвердженого остаточним судовим рішенням законного власника майна, пов`язаних з поверненням у його володіння такого майна (виконанням судового рішення) у випадку зміни особи фактичного володільця має здійснюватися саме шляхом заміни боржника його правонаступником, адже в такому випадку має місце матеріальне правонаступництво в правовідношенні з повернення спірного майна законному власнику.

Крім того, вирішення питання у такий спосіб ґрунтується на дотримані судом принципу процесуальної економії господарського судочинства, сутність якого полягає в тому, що під час розгляду справи в господарському суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи необхідно використовувати всі встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права (тобто, в необхідності забезпечення ефективного та оперативного захисту прав особи, яка за цим звернулася до суду), адже в іншому випадку (вказівка на необхідність ініціювання особою нового ідентичного спору за спливом п`яти років виключно з підстав зміни після набуття рішенням законної сили одного із учасників відносин) неможливо вести мову про захист прав особи, яка звернулася за їх захистом до суду, не те, що з дотриманням процесуальних строків, а й в цілому із забезпеченням гарантії на судовий захист протягом розумних строків.

За встановлених обставин колегія суддів вважає наявними визначені приписами ст. 334 Господарського процесуального кодексу України правові підстави для здійснення заміни сторони її правонаступником, а саме, боржника у виконавчому провадженні - ТОВ "Крупенія" за наказом з примусового виконання судового рішення про витребування спірного майна, його процесуальним правонаступником - ДП "БЦТ".

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги ТОВ "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика", зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Згідно з частиною 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика" знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи, що має наслідком її задоволення, оскаржувану ухвалу належить скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права, належить прийняти нове рішення про задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні.

Керуючись ст. 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 334 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика" задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.

3. Скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/2129/17.

4. Прийняти нове рішення.

5. Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-логістичний комплекс "Арктика" про заміну сторони виконавчого провадження.

6. Замінити боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "Крупенія" () у виконавчому провадженні № 64013577 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/2129/17 на Дочірнє підприємство "БЦТ" (; місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36, літ. Д).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.12.2022.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник