РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2022Справа № 910/9777/22

За позовом Фермерського господарства "КУЛЕВЧА"

до Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"

про стягнення 4 179 051,33 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники:

від позивача - Крушенівський Р.О.

від відповідача - Шишканов О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "КУЛЕВЧА" (далі - позивач, ФГ "КУЛЕВЧА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" (далі - відповідач, ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА") про стягнення 4 179 051,33 грн, з яких: 440 507,12 грн 3% річних та 3 738 544,21 грн збитків від інфляції.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що стягнення з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" заборгованості щодо оплати вартості придбаного у ФГ "КУЛЕВЧА" насіння ріпаку за укладеним у спрощений спосіб договором купівлі-продажу було предметом спору у справі № 910/3547/21. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у цій справі, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.09.2022, первісний позов ФГ "КУЛЕВЧА" задоволено частково, стягнуто з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь ФГ "КУЛЕВЧА" 10 800 000,00 грн основного боргу, 1 125 123,29 грн 3% річних, 3 081 861,42 грн збитків від інфляції, 265 604,77 грн судового збору, у задоволенні зустрічного позову ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" відмовлено. Рішення суду у справі № 910/3547/21 виконане ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" лише 27.07.2022 при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження № 69507162. Враховуючи, що розрахунок платежів у порядку ст. 625 ЦК України у справі № 910/3547/21 був здійснений станом на 25.06.2021, позивач зазначив про наявність у нього підстав на нарахування до стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції за період, що не охоплений позовними вимогами у справі № 910/3547/21, по дату фактичного виконання відповідачем грошового зобов`язання (з 26.06.2021 по 27.07.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 прийнято справу № 910/9777/22 до провадження судді Гумеги О.В., призначено підготовче засідання у справі на 17.10.2022 о 10:40 год.

17.10.2022 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У підготовче засідання, призначене на 17.10.2022, представники позивача та відповідача не з`явилися.

У підготовчому засіданні 17.10.2022 судом здійснювався розгляд клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Судом клопотання відповідача задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 21.11.22 о 10:00 год.

31.10.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

18.11.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У підготовче засідання, призначене на 21.11.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 21.11.2022 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА".

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.11.2022, здійснювався розгляд заяви, поданої відповідачем через відділ діловодства суду, про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відхилення заяви про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.11.2022, представник позивача повідомив, що не має наміру подавати відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.11.2022 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.12.2022 о 10:40 год.

У судове засідання, призначене на 12.12.2022, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 12.12.2022 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 12.12.2022 суд заслухав вступне слово позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд зменшити суми нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.

У судовому засіданні 12.12.2022 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, наявних в матеріалах справи.

Представники сторін з дозволу суду ставили запитання один одному.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 12.12.2022 представники позивача та відповідача виступили з промовою (заключним словом).

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2022 до закінчення судових дебатів зробив заяву, що остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а також докази їх понесення та оплати позивачем, будуть надані суду в строки, визначені частиною 8 статті 129 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.12.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 Фермерське господарство "КУЛЕВЧА" (далі - ФГ "КУЛЕВЧА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (далі - ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА") (в подальшому змінено найменування на Підприємство з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" (далі - ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА")), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути суми основного боргу в розмірі 13 500 000,00 грн, 3% річних в сумі 1 125 123,29 грн та збитки від інфляції в сумі 3 082 529,38 грн, при цьому розрахунок платежів в порядку ст. 625 ЦК України був здійснений ФГ "КУЛЕВЧА" станом на 25.06.2021, із застосуванням індексів інфляції по травень 2021 року включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 наведену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3547/21.

У свою чергу, ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до ФГ "КУЛЕВЧА" у справі № 910/3547/21 про визнання припиненим з 17.09.2018 грошового зобов`язання ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" перед ФГ "КУЛЕВЧА" у сумі 10 800 000,00 грн з ПДВ в частині оплати 80% вартості поставленого 14.09.2018 від ФГ "КУЛЕВЧА" на користь ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, українського походження у кількості 1 000 тон.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.09.2022, первісний позов ФГ "КУЛЕВЧА" задоволено частково. Стягнуто з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь ФГ "КУЛЕВЧА" 13 500 000,00 грн основного боргу, 1 125 123,29 грн 3% річних, 3 081 861,42 грн інфляційних втрат та 265 604,77 грн судового збору. В задоволенні решти вимог первісного позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" відмовлено повністю.

Судовим рішенням у справі № 910/3547/21 встановлено, зокрема, такі обставини:

Між сторонами (ФГ "КУЛЕВЧА" та ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА", найменування якого змінено на ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"), мало місце укладення договору поставки у спрощений спосіб.

Предметом договору є відплатна поставка насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1 000,00 тон. Вартість майна визначена у розмірі 13 500 000,00 грн з урахуванням ПДВ. Сторонами вчинено взаємоузгоджені дії щодо передачі у власність вказаного товару.

Так, 14.09.2018 між ПРАТ "КУЛЕВЧАНСЬКИЙ КХП", ФГ "КУЛЕВЧА" та ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" було підписано тристоронній акт прийому-передачі зерна № 32, за яким насіння ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року у кількості 1 000 тон переоформлено на нового власника - ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА".

Тобто, позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) виконано свої зобов`язання щодо передачі у власність відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) товару, підтвердженням чого є складська квитанція на зерно № 220 від 14.09.2021 (АЦ № 599785).

В підтвердження виконання зобов`язання з оплати придбаного товару, ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" надано копію платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 на суму 10 800 000,00 грн, що складає 80 % від загальної вартості товару та було передбачено умовами проекту договору поставки № ОР-14820 від 13.09.2018.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.11.2019 у справі № 916/2087/18, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13.05.2021 про виправлення описки, залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021, визнано недійсним письмовий договір поставки від 13.09.2018 № ОР-14820, укладений між ФГ "КУЛЕВЧА" та ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА".

Зі змісту платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 вбачається, що грошові кошти були перераховані на рахунок ФГ "КУЛЕВЧА" № 2851, відкритий у філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 в справі 910/1069/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 та постановою Верховного Суду від 26.04.2021, задоволено позов ФГ "КУЛЕВЧА", внаслідок чого визнано недійсним договір банківського обслуговування № 5 від 24.07.2018 укладений між ФГ "КУЛЕВЧА" та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Визнаючи недійсним договір банківського обслуговування № 5 від 24.07.2018, суд вказав, що головою ФГ "КУЛЕВЧА" не підписувався спірний договір, заява про підключення Тарифного пакету від 24.07.2018, заява на отримання доступу до системи дистанційного обслуговування CorpLight, акт приймання-передавання особистих ключів користувачам СДО CorpLight від 30.07.2018, заява про відкриття поточних рахунків до вказаного договору банківського обслуговування № 2851.

Також суд установив, що по рахунку № 2851 здійснено 2 операції з перерахування коштів, при цьому IP-адреса, з якої здійснено вхід в систему СДО CorpLight відрізняється від IP-адрес, з яких здійснювався вхід до вказаної системи від імені ФГ "КУЛЕВЧА" по іншим рахункам, відкритим у АТ Державний ощадний банк України" на підставі інших договорів.

… зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.

Обставини ж справи свідчать, що переказ грошових коштів в сумі 10 800 000,00 грн відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) здійснено на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в філії - Головне управління по м. Киву та Київській області АТ "Ощадбанк", який не був обумовлений сторонами зобов`язання.

Отже, ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА", не проявивши належної обачності, не пересвідчившись у належності рахунку контрагентові, перерахувало грошові кошти у розмірі 10 800 000,00 грн на рахунок, який не належить ФГ "КУЛЕВЧА", хоча такий рахунок і відкрито на ім`я останнього.

Судом не заперечується зарахування коштів на вказаний рахунок, втім оскільки судовим рішенням встановлено обставини щодо укладення поза межами волевиявлення ФГ "КУЛЕВЧА" та не відповідно його внутрішній волі, договору банківського обслуговування від 24.07.2018 №5, в межах якого й було подано заяву про відкриття поточних рахунків до вказаного договору банківського обслуговування № 2851, суд не може віднести кошти, сплачені ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" згідно платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 в сумі 10 800 000, 00 грн в рахунок погашення грошового зобов`язання з оплати придбаного товару, а саме 1 000,00 тон насіння ріпаку 1 класу 2018 року українського походження.

Судом встановлено, що ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 13 500 000,00 грн.

… суд дійшов висновку, що вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, в той же час позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача за первісним позовом 17 706 984, 71 грн, з яких 13 500 000,00 грн основного боргу, 1 125 123,29 грн 3% річних та 3 081 861,42 грн інфляційних втрат.

З метою примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21 ФГ "КУЛЕВЧА" було ініційовано відкриття виконавчого провадження, яке було відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим О.О. згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2022 № 69507162.

В результаті вжитих приватним виконавцем дій із примусового виконання наведеного рішення суду, грошові кошти, у присудженій до стягнення за рішенням суду у справі № 910/3547/21 сумі, в тому числі в частині суми основного боргу у розмірі 13 500 000 грн, 27.07.2022 були списані із рахунків ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" та 28.07.2022 перераховані на рахунок стягувача - ФГ "КУЛЕВЧА", що підтверджується випискою по банківському рахунку ФГ "КУЛЕВЧА" та листом приватного виконавця Шаркова О.О. від 23.09.2022 № 7382 стосовно надання інформації про списання коштів з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" по виконавчому провадженню № 69507162.

На твердження ФГ "КУЛЕВЧА", грошове зобов`язання ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" перед ФГ "КУЛЕВЧА" щодо оплати вартості придбаного насіння ріпаку, загальною кількістю 1 000 тон, в сумі 13 500 000,00 грн залишалось невиконаним із 14.09.2018 по 27.07.2022.

В межах справи № 910/3547/21 ФГ "КУЛЕВЧА" було здійснено нарахування на вказану суму основного боргу трьох відсотків річних та збитків від інфляції, що були розраховані станом на 25.06.2021 відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, поданої ФГ "КУЛЕВЧА" та прийнятої судом до розгляду у справі № 910/3547/21.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, ФГ "КУЛЕВЧА" вважає, що має право на нарахування ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" до сплати трьох відсотків річних та збитків від інфляції за період, що не охоплений позовними вимогами у справі № 910/3547/21, по дату фактичного виконання грошового зобов`язання, тобто починаючи із 26.06.2021 по 27.07.2022.

За наведених обставин, ФГ "КУЛЕВЧА" (позивач) звернулось з даним позовом до суду про стягнення з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" (відповідач) 440 507,12 грн 3% річних за період з 26.06.2021 по 27.07.2022 та 3 738 544,21 грн збитків від інфляції за період червень 2021 - липень 2022.

Відповідач (ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА") проти позову заперечував у повному обсязі, оскільки, на його думку, вимоги позивача у даній справі не відповідають вимогам справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідач звернув увагу, що недобросовісна, суперечлива поведінка ФГ "КУЛЕВЧА" у спірних правовідносинах стосовно поставки ріпаку перешкоджала повному виконанню відповідачем своїх грошових зобов`язань, тоді як добросовісна поведінка відповідача у спірних правовідносинах полягала у наступному: відповідач сплатив на користь позивача 80% вартості ріпаку в сумі 10 800 000 грн на банківський рахунок, відкритий на ім`я ФГ "КУЛЕВЧА" в AT "Ощадбанк", оплата відбулась у розмірі та строк, що встановлені договором; відповідач не міг здійснювати доплату 20% вартості ріпаку, оскільки ФГ "КУЛЕВЧА" заперечувало укладення договору, існування відносин поставки ріпаку та виникнення у відповідача обов`язку сплатити позивачу вартість Ріпаку; при сплаті 80% вартості ріпаку в сумі 10 800 000 грн на банківський рахунок, відкритий на ім`я ФГ "КУЛЕВЧА" в AT "Ощадбанк", відповідач не знав і не міг знати, що вказаний банківський рахунок відкрито з порушеннями, відповідач не був зобов`язаний і не мав жодної законної можливості перевірити обставини відкриття вказаного банківського рахунку.

Відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими, оскільки вони протирічать ст. 614 ЦК України, згідно приписів якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На думку відповідача, обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 916/2087/18, № 910/3547/21 вказують на те, що у діях відповідача щодо прострочення оплати вартості ріпаку відсутня вина, що ним вживались всі необхідні заходи для належного виконання умов договору та здійснення оплати.

Крім того, відповідач вважає, що до спірних правовідносин у даній справі слід застосувати за аналогією закону норму ч. 1 ст. 233 ГК України в частині зменшення інфляційних втрат та 3% річних. В обгрунтовання можливості зменшення сум інфляційних втрат та 3% річних, що стягуються з відповідача у даній справі, останній зазначив, зокрема, про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з вересня 2018 по травень 2021 та несумісність намірів подальших стягнень з червня 2021 по липень 2022 зі збитками позивача

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Приписами статей 78, 79 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані сторонами докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України вважається мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 15.08.2019 у справі 905/1758/18, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00).

З матеріалів даної справи № 910/9777/22 вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.09.2022, первісний позов ФГ "КУЛЕВЧА" задоволено частково. Стягнуто з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" на користь ФГ "КУЛЕВЧА" 13 500 000,00 грн основного боргу, 1 125 123,29 грн 3% річних, 3 081 861,42 грн інфляційних втрат та 265 604,77 грн судового збору. В задоволенні решти вимог первісного позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" відмовлено повністю.

Під час розгляду справи № 910/3547/21 судом встановлено такі обставини:

- ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконало взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару в розмірі 13 500 000,00 грн;

- неможливість віднесення коштів, сплачених ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" згідно платіжного доручення № 3610 від 17.09.2018 в сумі 10 800 000, 00 грн в рахунок погашення грошового зобов`язання з оплати придбаного товару, а саме 1 000,00 тон насіння ріпаку 1 класу 2018 року, оскільки переказ грошових коштів в сумі 10 800 000,00 грн здійснено на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в філії - Головне управління по м. Киву та Київській області АТ "Ощадбанк", який не був обумовлений сторонами зобов`язання, який не належить ФГ "КУЛЕВЧА".

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи статті 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини щодо ФГ "КУЛЕВЧА" та ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (найменування якого змінено на ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА"), встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи № 910/9777/22, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Матеріалами даної справи № 910/9777/22 підтверджується, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, яке набрало законної сили 14.06.2022, було виконано ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" лише 28.07.2022, враховуючи, що стягнуті з останнього при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/3547/21 від 26.07.2022 кошти були перераховані на рахунок ФГ "КУЛЕВЧА" 28.07.2022.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 926/263/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16).

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, отже вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт) (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Отже, дії відповідача, а саме затримка останнім виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, є підставою для здійснення захисту майнових прав та інтересів позивача у даній справі № 910/9777/22.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.09.2022, з відповідача стягнуто 3% річних за період з 15.09.2018 по 25.06.2022 та інфляційні втрати за період з 15.09.2018 по травень 2022.

Відтак, у даній справі, з огляду на наведений у позовній заяві розрахунок позовних вимог, позивачем вірно визначено період для нарахування 3% річних за період з 26.06.2022 по 27.07.2022 та інфляційних втрат за період з червня 2021 по липень 2022.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі 440 507,12 грн суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних є обгрунтованими у сумі 440 506,85 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних у сумі 0,27 грн суд визнав розрахунок позивача арифметично необгрунтованим.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 3 738 544,21 грн, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є обгрунтованими у сумі 3 043 713,06 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 694 831,15 грн суд визнав розрахунок позивача арифметично необгрунтованим.

Відповідач не надав контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що позовні вимоги у даній справі не відповідають вимогам справедливості, добросовісності, розумності та протирічать приписам статті 614 ЦК України, суд оцінює критично з огляду на обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3547/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.09.2022, які в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи № 910/9777/22, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Щодо клопотання відповідача про застосування за аналогією закону до спірних правовідносин у даній справі ст. 233 ГК України в частині зменшення сум нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.

Норми ГК України та ЦК України прямо не містять норм про можливість зменшення нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною 1 статті 233 ГК України врегульовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо можливості зменшення розміру процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України дійшла таких висновків:

"Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України вважається мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на підставі принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір процентів річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання".

З урахуванням конкретних обставин даної справи № 910/9777/22, суд дійшов про відсутність підстав для зменшення сум інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ФГ "КУЛЕВЧА" та стягнення з ПІІ "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" 440 506,85 грн 3% річних та 3 043 713,06 грн інфляційних втрат.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору за подання позову - 62 685,77 грн та витрат на професійну правничу допомогу - 463 952,56 грн, при цьому при визначенні орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач виходив із таких сум: 40 000,00 грн основної винагороди виконавця за Договором про надання юридичних послуг № 07-2022/Ю від 07.09.2022, 15 000,00 грн вартості роботи у відрядженні та 408 925,56 грн гонорару успіху. Позивач зазначив, що на момент пред`явлення позову ФГ "КУЛЕВЧА" не було сплачено вартості надання правової допомоги, оскільки її сплата здійснюється за фактом складання акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 52 261,13 грн покладається на відповідача, а в сумі 10 424,64 грн - на позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивачем станом на дату розгляду справи по суті не подано доказів на підтвердження розміру витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2022 до закінчення судових дебатів зробив заяву, що остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а також докази їх понесення та оплати позивачем, будуть надані суду в строки, визначені частиною 8 статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. 4, 13, 73-80, 86, 123, 124, 129, 236-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "ВАЙТЕРРА УКРАЇНА" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код 23393195) на користь Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" (Україна, 68261, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, село Кулевча, вул. Центральна, буд. 47; ідентифікаційний код 37232251) 440 506,85 грн (чотириста сорок тисяч п`ятсот шість гривень 85 коп.) 3% річних, 3 043 713,06 грн (три мільйони сорок три тисячі сімсот тринадцять гривень 06 коп.) інфляційних втрат, 52 261,13 грн (п`ятдесят дві тисячі двісті шістдесят одну гривню 13 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 15.12.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА