ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/1158/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача адвоката Марчука В.Р., відповідача Короткої А.В. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Глобал Газ до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест про стягнення 564909 грн. 26 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Глобал Газ звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 від 04.01.2022 року, 470300 грн. основного боргу, 50251 грн. 23 коп. пені, 30150 грн. 74 коп. 30 % річних, 14207 грн. 29 коп. інфляційних втрат, що разом становить 564909 грн. 26 коп. та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати отриманого товару за договором поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 від 04.01.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1158/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.12.2022 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду:

23.11.2022 року відзив на позовну заяву (вх. №13867/22, а.с. 53-56) за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, враховуючи наявність війни в державі, що вважає форс-мажорною обставиною та підтвердженої листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року;

30.11.2022 року клопотання (вх. №14135/22, а.с. 62), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування відзиву на позовну заяву;

30.11.2022 року заяву (вх. №14136/22, а.с. 66), в якій повідомив про часткову сплату боргу на підставі платіжних доручень № 3933 від 03.08.2022 року, № 4103 від 04.11.2022 року, № 4143 від 28.11.2022 року, копії яких додав до заяви, просив суд розглянути можливість укладення сторонами мирової угоди з розстроченням залишку боргу.

В судовому засіданні 01.12.2022 року оголошено перерву до 20.12.2022 року, явку представників в судове засідання визнано обов`язковою.

В судовому засіданні 20.12.2022 року представник позивача повідомив про неукладення сторонами мирової угоди, підтвердив часткову сплату заборгованості відповідачем у зв`язку з чим просив задовольнити позов з урахуванням сплаченої частини основного боргу та нарахованих позивачем пені, 30% річних, інфляційних втрат. Представник відповідача визнала позовні вимоги щодо наявності основного боргу, заперечила проти стягнення штрафних санкцій.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

04.01.2022 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Глобал Газ, як постачальник, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест, як покупець, уклали договір поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 (далі Договір, а.с. 6-11), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити нафтопродукти, надалі товар, в асортименті, кількості і за цінами відповідно до умов цього договору.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. загальна кількість товару по цьому договору визначається відповідно до видаткових накладних;

п. 2.1. оплата товару здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу, при цьому повний розрахунок з постачальником проводиться не пізніше 2 банківських днів з дня отримання покупцем товару, що підтверджується видатковою накладною. Сторони можуть домовитись про встановлення іншого порядку проведення розрахунків за товар;

п. 2.4. датою оплати є день зарахування грошових коштів на рахунок постачальника;

п. 2.7. у разі, якщо у покупця виникає заборгованість перед постачальником з оплати за поставлений товар, всі платежі, що надходять від покупця постачальнику, зараховуються в рахунок погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. При цьому в першу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону, а в другу чергу сплачується основна суму боргу;

п. 4.7. у випадку прострочення оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу;

п. 4.8. за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України;

п. 8.1. договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2022 року, а у частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами умов цього договору.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

Із видаткових накладних: №48 від 05.02.2022 року на суму 62310 грн. 96 коп., № 49 від 05.02.2022 року на суму 31716 грн. 84 коп., № 51 від 05.02.2022 року на суму 152184 грн. 70 коп., № 102 від 11.02.2022 року на суму 88179 грн., № 103 від 11.02.2022 року на суму 19535 грн. 04 коп., № 104 від 11.02.2022 року на суму 118783 грн. 90 коп., № 170 від 18.02.2022 року на суму 82683 грн. 94 коп., № 171 від 18.02.2022 року на суму 15053 грн. 57 коп., № 172 від 18.02.2022 року на суму 112901 грн. 76 коп., № 231 від 24.02.2022 року на суму 76844 грн. 76 коп., №232 від 24.02.2022 року на суму 62723 грн. 47 коп. (а.с. 12-22), товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти): № 32 від 05.02.2022 року, № 33 від 05.02.2022 року, № 29 від 05.02.2022 року, № 95 від 11.02.2022 року, № 96 від 11.02.2022 року, № 97 від 11.02.2022 року, № 193 від 18.02.2022 року, № 194 від 18.02.2022 року, № 195 від 18.02.2022 року, № 209 від 24.02.2022 року, № 210 від 24.02.2022 року (а.с. 23-33) вбачається, що позивач поставив відповідачу товар скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази на загальну суму в т.ч. з ПДВ 822917 грн. 94 коп., який відповідач отримав без зауважень.

Платіжними дорученнями: № 3621 від 21.02.2022 року на суму 100000 грн., № 3623 від 22.02.2022 року на суму 146212 грн. 50 коп., № 3624 від 23.02.2022 року на суму 50000 грн., № 3906 від 19.07.2022 року на суму 20000 грн., № 3933 від 03.08.2022 року на суму 36405 грн. 44 коп. (а.с. 34-36) отриманий товар відповідач оплатив частково у розмірі 352617 грн. 94 коп. грн., решту вартості товару у розмірі 470300 грн. в порушення умов Договору відповідач не оплатив, що стало причиною звернення позивача до суду. Також за порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення 50251 грн. 23 коп. пені, 30150 грн. 74 коп. 30 % річних, 14207 грн. 29 коп. інфляційних втрат.

Із наданих відповідачем платіжних доручень: № 4103 від 04.11.2022 рок, № 4143 від 28.11.2022 року вбачається, що після звернення позивача до суду з даною позовною заявою, відкриття провадження у справі № 925/1158/22 ним добровільно сплачено позивачу заборгованість у сумі 80000 грн. (а.с. 68,69), сплата заборгованості у розмірі 36405 грн. 44 коп. на підставі наданого відповідачем платіжного доручення № 3933 від 03.08.2022 року врахована позивачем в позовній заяві та проведених розрахунках.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 від 04.01.2022 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором..

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У п. 2.1. Договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу, при цьому повний розрахунок з постачальником проводиться не пізніше 2 банківських днів з дня отримання покупцем товару, що підтверджується видатковою накладною.

Товар за Договором був отриманий відповідачем на суму 822917 грн. 94 коп. без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних: №48 від 05.02.2022 року, № 49 від 05.02.2022 року, № 51 від 05.02.2022 року, № 102 від 11.02.2022 року, № 103 від 11.02.2022 року, № 104 від 11.02.2022 року, № 170 від 18.02.2022 року, № 171 від 18.02.2022 року, № 172 від 18.02.2022 року, № 231 від 24.02.2022 року, №232 від 24.02.2022 року, товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти): № 32 від 05.02.2022 року, № 33 від 05.02.2022 року, № 29 від 05.02.2022 року, № 95 від 11.02.2022 року, № 96 від 11.02.2022 року, № 97 від 11.02.2022 року, № 193 від 18.02.2022 року, № 194 від 18.02.2022 року, № 195 від 18.02.2022 року, № 209 від 24.02.2022 року, № 210 від 24.02.2022 року.

Відповідач вартість отриманого товару оплатив частково на суму 432617 грн. 94 коп.: до подання позову 352617 грн. 94 коп., після - 80000 грн., залишок боргу становить 390300 грн., який і підлягає стягненню в судовому порядку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З врахуванням даної норми процесуального закону провадження у справі в частині стягнення 80000 грн. заборгованості підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі п. 4.7. Договору - 50251 грн. 23 коп. пені та на підставі п. 4.8. Договору - 30150 грн. 74 коп. - 30 % річних, 14207 грн. 29 коп. інфляційних втрат.

Пунктами 4.7., 4.8. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу; за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 231 ч. 4 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум пені, 30 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 549 - 552, 610-612, 614, 625 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», умовами пунктів 4.7., 4.8. договору поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 від 04.01.2022 року, їх розрахунок позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, тому вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Заперечення відповідача проти безпідставного нарахування позивачем штрафних санкцій суд оцінює критично, оскільки вказані вимоги відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору поставки нафтопродуктів № ГГ040122-15 від 04.01.2022 року, та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованими і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав належним чином договірні зобов`язання з оплати отриманого товару, допустив порушенням умов договору, тому відповідає за його порушення у спосіб, визначений у договорі.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 8473 грн. 64 коп.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 231, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження в частині вимог про стягнення 80000 грн. боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигазінвест, , місцезнаходження: 18019, Черкаська обл., Черкаський район, с. Степанки, 8-й кілометр Смілянського шосе, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Глобал Газ, , місцезнаходження: 04212, м. Київ, просп. Оболонський, буд. 1, корп. 2, офіс 191 - 390300 грн. основного боргу, 50251 грн. 23 коп. пені, 14207 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 30150 грн. 74 коп. 30 % річних, 8473 грн. 64 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22.12.2022 року.

Суддя В.М. Грачов