УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

19.12.2022Справа № 910/13923/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни

до ОСОБА_1 (ОСОБА_1) в особі представника Фізичної особи-підприємця Гуні Олесі Миколаївни

про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни до ОСОБА_1 (ОСОБА_1) (гр. Держави Ізраїль) в особі представника Фізичної особи-підприємця Гуні Олесі Миколаївни, у якому позивач просить зобов`язати відповідача ОСОБА_1 (ОСОБА_1) усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням офісу №3, які знаходяться в будівлі розташованій за адресою: місто Київ, вул. Антоновича, буд. 20, шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Водночас, вирішуючи про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність для цього підстав, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

В силу статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Вичерпний перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначено у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 3, 4, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Частинами шостою та сьомою статті 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено виключну підсудність:

- спорів, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі;

- спорів між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи.

Такі спори розглядаються господарським судом лише за місцезнаходженням юридичної особи.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У даному випадку, виходячи зі змісту позову, його прохальної частини та доданих до нього документів вбачається, що стороною спору - відповідачем за вказаним позовом є фізична особа - громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_1 (ОСОБА_1), який є орендодавцем за договором оренди приміщення віл 01.01.2021 та не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому, зазначення відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_1) (гр. Держави Ізраїль) в особі представника Фізичної особи-підприємця Гуні Олесі Миколаївни не змінює вказаного статусу ОСОБА_1 та не є процесуально правильним.

Крім того, спір між сторонами виник не з корпоративних відносин та також не є спором між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи.

З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, суд зазначає, що поданий на вирішення суду спір не відноситься до числа спорів відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, стосується прав позивача на нерухоме майно та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, а не господарського.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Отже, з огляду на вищезазначене, господарський суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимоги ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз`яснює позивачу, що поданий на розгляд суду спір за суб`єктним складом сторін та характером правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Поряд з викладеним суд звертає увагу, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, наявні правові підставі для повернення позивачу сплаченого судового збору у разі його звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. 175, ст.ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Суксіній Ользі Валеріївні у відкритті провадження у справі за позовом до ОСОБА_1 (ОСОБА_1) (гр. Держави Ізраїль) в особі представника Фізичної особи-підприємця Гуні Олесі Миколаївни про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Т.Ю. Трофименко