ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/639/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., при секретарі Московчук Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницької міської ради, вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21100, код - 25512617

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гебора", вул. Ділова, буд. 6, м. Київ, 03150, код - 37241109

за участю Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури, вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21100, код - 25512617

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного сільськогосподарського орендного підприємства "Промінь", вул. Приміська, буд. 6В, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210, код - 03734062

про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

25.07.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 01/00/011/136392 від 22.07.2022 року) Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гебора" про витребування з приватної власності у комунальну власність Вінницької міської територіальної громадив особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23077930, номер запису про право власності 42070694), що розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, м. Вінниця.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі № 902/639/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.08.2022 року.

Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне сільськогосподарське орендне підприємство "Промінь".

15.08.2022 року до суду від Вінницької обласної прокуратури надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу № 15/3-427вих.22 від 15.08.2022 року.

05.09.2022 року до суду від Архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації на виконання вимог ухвали надійшов лист № 01-23/276 від 30.08.2022 року.

08.09.2022 року від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до суду на виконання вимог ухвали надійшов лист № 1857/475-22 від 06.09.2022 року. Додатком до листа додано ряд документів.

14.09.2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 14.09.2022 року) (вх.канц. № 01-34/7704/22), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Також, 14.09.2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 14.09.2022 року) (вх.канц. №01-34/7706/22), в якій останній просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

22.09.2022 року до суду від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшов лист № 10539/5/02-32-04-02-10 від 21.09.2022 року

23.09.2022 року від Вінницької обласної прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив № 15/3-523вих.22 від 21.09.2022 року.

05.10.2022 року до суду від Вінницької обласної прокуратури надійшли письмові пояснення № 15/3-544вих-22 від 05.10.2022 року.

За результатами проведеного 06.10.2022 року судового засідання судом постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/639/22 на 10.11.2022 року.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

24.10.2022 року до суду від Іванівської сільської ради Вінницької області на виконання вимог ухвали надійшов лист (вих № 02-40-1-1214 від 17.10.2022 року). Додатком до листа додано ряд документів.

02.11.2022 року до суду від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на виконання вимог ухвали надійшов лист № 04/00/011/158300 від 31.10.2022 року.

04.11.2022 року на електронну адресу від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов лист № 14633/9/7-2022 від 04.11.2022 року.

З результатами проведеного 10.11.2022 року судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/639/22 до судового розгляду по суті на 07.12.2022 року.

На стадії розгляду справи по суті оголошено перерву до 13.12.2022 року.

У судове засідання прибули представник позивача, прокурор та представник відповідача, які підтримали раніше висловлені позиції у процесуальних заявах по суті спору.

Третя особа правом участі у судових засідання не скористалася, в силу ч. 1 ст. 202 ГПК України, не прибуття у судові засідання третьої особи не перешкоджає розгляду справи суті.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

У позовній заяві Вінницька міська рада зазначає, що Слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 15 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 березня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесено відомості про право власності Приватного сільськогосподарського орендного підприємства «Промінь» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км., в м. Вінниця.

У державному акті від 18 серпня 2003 року, серія та номер ВН 016709, зазначено, що його видано на підставі рішення 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від січня 2002 року та 18 серпня 2003 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1.

Однак, досудовим розслідуванням встановлено, що 25 січня 2002 року па 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, рішення стосовно передачі вищевказаної земельної ділянки у власність та видачі державного акту на неї - сесією сільської ради не приймалося.

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи ПСОП «Промінь», з метою привласнення вищевказаної земельної ділянки, діючи у власних інтересах, використовуючи завідомо підроблені документи (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ВН 016709 від 18 серпня 2003 року), зареєстрували право власності за підприємством.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 травня 2021 року внесено відомості про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гебора» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км., в м. Вінниця.

Наведені обставини свідчать про протиправне вибуття земельної ділянки з комунальної власності Вінницької міської територіальної громади.

Оскільки, земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, позивач просить витребувати з приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гебора» у комунальну власність Вінницької міської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23077930, номер запису про право власності 42070694), що розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, у м. Вінниця (т. 1 а.с. 1- 8).

15.08.2022 року прокурором повідомлено про вступ у справу та надано до суду відповідне повідомлення.

У відповідній заяві прокурором підтримано позовні вимоги, а також вказано, що Вінницькою міською радою не надано усіх доказів на підтвердження обставин протиправного заволодіння земельною ділянкою, тому позивач неналежно виконує обов`язки.

Прокурор вважає, що додатковими доказами вибуття земельної ділянки поза волею власника є ті обставини, що відомості про видачу державного акту відсутні у книзі записів держгеокадастру, під відповідним номером державний акт видано фізичній особі.

Земельна ділянка використовувалась ТОВ «Кредо», що є додатковим доказом неможливості її використання ПСОП «Промінь».

Крім того, у державному реєстрі відсутні відомості про ПСОП «Промінь», як учасника ТОВ «Гебора» (т. 1 а.с. 33-41).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що вимога про витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України без попереднього скасування виданого ПСОП «Промінь» державного акта ВН 016709 від 18.08.2003 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га і подальшої передачі цієї земельної ділянки в 2021 році у власність ТОВ «ГЕБОРА» не підлягають задоволенню за позовом немайнового характеру, оскільки незаконність вибуття спірної земельної ділянки із комунальної власності та первинного набуття права власності ПСОП «Промінь» має бути встановлена у судовому порядку компетентним судом в межах територіальної та предметної юрисдикції, а встановлення незаконності набуття ПСОП «Промінь» прав на земельну ділянку виходить за межі предмета позову.

Враховуючи набуття відповідачем відповідного права в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність. Отже, факт реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,8970 га, виключає можливість віднесення такого права до набутого неправомірно, а відповідні позовні вимоги позивача (прокурора) направлені на втручання у право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що унеможливлює задоволення таких вимог.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо визнання нечинним державного акта ВН 016709 від 18.08.2003 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га; щодо підроблення державного акта ВН 016709 від 18.08.2003 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га; щодо передачі/приєднання земель Якушинецької сільської ради до міста Вінниці (в т.ч. щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га).

У відзиві також поставлені питання учасникам процесу про обставини, що мають значення для справи (т. 2 а.с. 198-204).

14.09.2022 року відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності , у якій зазначено, що позивач міг дізнатися про порушення своїх прав після 13.05.2015 року (т. 2 а.с. 210-218).

У відповіді на відзив Вінницька обласна прокуратура підтримує позовні вимоги, оскільки помилковим є твердження відповідача щодо відсутності належних, допустимих та достовірних доказів щодо визнання нечинним державного акта від 18.08.2003 серії ВН № 016709 та його підроблення, а також щодо передачі/приєднання земель Якушинецької сільської ради до міста Вінниці.

Посилання у державному акті на рішення 21 сесії З скликання Якушинецької сільської ради від 25.01.2002 є безпідставним, оскільки на 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради 25.01.2002 будь-які рішення стосовно передачі ПСОП «Промінь» спірної земельної ділянки чи видачі державного акту на неї не приймались.

Вказане підтверджується протоколом 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради, листом Вінницької районної державної адміністрації від 25.06.2021 № 01- 51/1162 та листом архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації від 28.07.2021 № 01-23/331.

Державного акту в архівному відділі не виявлено, у книзі записів за реєстраційним № 1 зареєстрований державний акт на право власності, виданий фізичній особі щодо іншої земельної ділянки.

Твердження відповідача, що факт реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,8970 га виключає можливість віднесення такого права до набутого неправомірно, є безпідставним

Прокурором також надано відповіді на поставлені у відзиві питання про обставини, що мають значення для справи (т. 2 а.с. 225-236).

Дослідивши доводи сторін та наявні у справі докази, судом встановлено наступне.

До матеріалів справи долучено копію Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.08.2003 серії ВН № 016709, площею 0,8970 га, який видано Приватному сільськогосподарському орендному підприємству «Промінь» на підставі рішення 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради від 25.01.2002 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки на території Якушинецької сільської ради за № 1.

Земельна ділянка розташована за адресою: Хмельницьке шосе, 1 км, Вінницький район, Якушинецька сільська рада.

Державний акт (копія) містить підписи посадових осіб: Голови Якушинецької сільської ради Катілова В.Й. та Начальника Вінницького районного відділу земельних ресурсів Король А.Д., відтиски печаток відповідних органів (т. 1 а.с. 12; т. 3 а.с. 16).

З 2003 року по 2015 рік земельна ділянка з кадастровим номером :02:116:0008 площею 0,8970 га з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства знаходилась на території Якушинецької сільської ради поза межами населеного пункту.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км., в м. Вінниця, увійшла у межі міста Вінниці на підставі Постанови Верховної Ради України від 13 травня 2015 року № 401-УІІІ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області».

Відповідно до Уточнюючої довідки серія та номер: НВ-021, виданої 24 лютого 2021 року Відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в базі Державного земельного кадастру (т. 1 а.с. 19).

У пояснювальній записці до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої у 2020 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс», за заявою керівника ПСОП «Промінь» Рябоконя А.В., зазначено, що вказана земельна ділянка належить ПСОП «Промінь» на підставі державного акту про право власності на землю від 18 серпня 2003 року, серія та номер ВН 016709 (т. 1 а.с. 102-106).

04 березня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесено відомості про право власності Приватного сільськогосподарського орендного підприємства «Промінь» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, в м. Вінниця.

Підставою для державної реєстрації вказаної земельної ділянки слугували: копія державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН 016709, виданий 18 серпня 2003 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів; уточнююча довідка , серія та номер: НВ-021, видана 24 лютого 2021 року відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 травня 2021 року внесено відомості про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гебора» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, в м. Вінниця.

Підставою для державної реєстрації вказаної земельної ділянки слугували наступні документи: Рішення учасника ТОВ «Гебора» № 05/21-1 від 14 травня 2021 року, реєстраційний № 1019, 1020, видавник: Шишкіиа А.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Акт приймання-передачі від 14 травня 2021 року, реєстраційний № 1021, 1022, видавник: видавник: Шишкіна А.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (т. 1 а.с. 14, 20-22, 24, 25).

У провадженні Слідчого управління ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 15 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 15, 16).

До матеріалів справи також долучено лист Вінницької районної державної адміністрації від 25.06.2021 № 01-51/1162 та лист архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації від 28.07.2021 № 01-23/331 (з додатками), згідно яких на 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради 25.01.2002 року рішення стосовно передачі ПСОП «Промінь» спірної земельної ділянки чи видачі державного акту на неї не приймались (т. 1 а.с. 45-159).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.07.2022 № 0-2-0.61-2296/2-22 даного державного акту в архівному відділі не виявлено.

У Книзі записів (Справа № 118, реєстраційні номери № 1 - № 1048 з 12.11.2002 по 30.12.2004) за реєстраційним № 1 зареєстрований державний акт на право власності, виданий фізичній особі щодо іншої земельної ділянки (т. 1 а.с. 160).

На основі встановлених обставин, судом надано правову оцінку предмету спірних правовідносин.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом частини 2 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України (у редакції від 06.08.2003 року) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК України).

За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із статті 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Предмет спірних правовідносин стосується оцінки судом обставин оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН 016709 від 18 серпня 2003 року та набуття ПОСП «Промінь» права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, в м. Вінниця.

Крім того, до предмету спору входить оцінка державної реєстрації прав на відповідну земельну ділянку за ПСОП «Промінь» та ТОВ «Гебора», а також аналіз ефективності обраного позивачем способу захисту прав.

З приводу стандарту оцінки доказів по справі судом враховано наступне.

Відповідно ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тому, судом розглянуто матеріали справи та оцінено надані докази у межах підстав пред`явленого позову.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тому, саме на позивача покладено обов`язок доведення підстав позовних вимог.

Позивачем та прокурором в обґрунтування підстав позовних вимог зазначено про наявність у провадженні Слідчого управління ГУНП у Вінницькій області матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 15 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

До матеріалів господарської справи долучено лист Вінницької районної державної адміністрації від 25.06.2021 № 01-51/1162 та лист архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації від 28.07.2021 № 01-23/331, згідно яких на 21 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради 25.01.2002 року рішення стосовно передачі ПСОП «Промінь» спірної земельної ділянки чи видачі державного акту на неї не приймались (т. 1 а.с. 43-159).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.07.2022 № 0-2-0.61-2296/2-22 даного державного акту в архівному відділі не виявлено (т. 1 а.с. 160).

У Книзі записів (Справа № 118, реєстраційні номери №№ 1-1048 з 12.11.2002 по 30.12.2004) за реєстраційним № 1 зареєстрований державний акт на право власності, виданий фізичній особі щодо іншої земельної ділянки (т. 2 а.с. 118-121).

Оцінюючи докази, які покладено в основу позовних вимог, суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування.

Зокрема, ст. 79 ГПК України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова ВС КГС від 11 вересня 2020 року справа № 910/16505/19).

З огляду на ті обставини, що предмет позовних вимог стосується оцінки обставин, котрі відбувалися близько 20 років тому, судом враховано, що будь - які докази зі спливом певного проміжку часу втрачають свою достовірність (п. 116 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Темченко проти України від 16 липня 2015 року (заява № 30579/10).

Застосування строків давності відносно оцінки доказів має забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, посилання позивача на відсутність: доказів прийняття рішення Якушинецької сільською радою, яке зазначено як підставу видачі державного акту; записів у Книзі реєстрації записів судом оцінено крізь призму вірогідності доказів.

З урахуванням змісту ст. ст. 125, 126 ЗК України у редакції від 06.08.2003 року, достатнім та належним доказом виникнення права власності на земельну ділянку є видача та державна реєстрація державного акта на земельну ділянку.

Тобто, за фактом видачі юридичній особі відповідного акту виникало речове право на земельну ділянку.

Таким чином, відсутність рішення органу щодо видачі акту, запису у відповідній книзі про його державну реєстрацію ще не є достатнім підтвердженням відсутності прав на земельну ділянку, за умови наявності вірогідних доказів про видачу правовстановлюючого документа, яким є власне державний акт на право власності на земельну ділянку.

З урахуванням описаних стандартів доказування судом оцінено вірогідність доказів на предмет підтвердження обставин видачі/не видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.08.2003 серії ВН № 016709, площею 0,8970 га.

Відповідно до ч. 4 ст. 238 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховано правові висновки у подібних правовідносинах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 138/794/18 та постанові від 15 листопада 2022 року у справі №902/19/22.

Зокрема, касаційним судом зазначено, що стверджуючи одночасно про відсутність рішення, акта на землю, прокурор повинен був пересвідчитися про відсутність кримінальної складової у діях осіб, підписи яких містяться у даному документі, на предмет його підроблення (фальсифікації). При цьому встановлений у кримінальному провадженні факт підробки офіційного документа виключав би необхідність визнання його незаконним чи скасування у господарському чи іншому провадженні, оскільки підроблений документ, по суті, є таким, що ніколи не видавався (не створювався), а суб`єкт його видачі не виражав волі, що закріплена в такому документі.

При розгляді цієї господарської справи суд зазначає, що аналогічний підхід слід було застосувати позивачу при посиланні на недостовірність відомостей, котрі стали підставою для складення Уточнюючої довідки серія та номер: НВ-021, виданої 24 лютого 2021 року Відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі якої внесено відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, Листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.20-49/141-21 від 01.02.2021 року, матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої у 2020 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс».

Однак, посилаючись на недостовірність та підроблення зазначених документів, окрім доведення самого факту наявності кримінального провадження № 0000043 та залучення Вінницької міської ради у статусі потерпілого (т. 1 а.с. 18), до позовної заяви не надано доказів на підтвердження проведення експертних досліджень, складення обвинувального акту та направлення його до суду.

Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак, позивачем на підтвердження доводів щодо підроблення та відсутності державного акту, фальсифікації вище перелічених документів не надано обвинувального вироку щодо дій осіб, уповноважених на видачу оскаржуваних державного акта, який мав би преюдиційне значення для вирішення даної справи.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали б преюдиційне значення за фактом підробки документів, на підставі яких внесено відомості про державну реєстрації права власності за ПСОП «Промінь».

На переконання суду, вказані в документах дані можуть свідчити як про описки, так і про вчинення кримінальних правопорушень. Саме лише зазначення іншого рішення компетентного органу, яким надавалась земельна ділянка не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, поза увагою позивача залишилось нормативно-правове регулювання видачі та реєстрації державних актів на земельні ділянки, яке діяло станом на 18.08.2003 року.

Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) був передбачений відповідною Інструкцією, яка затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647.

Згідно п. 1.1. Інструкції, в редакції від 25.07.2003 року, право власності на землю посвідчується державними актами.

Технічна документація при складанні державних актів включає: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції, державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

В силу п. 4.1. Інструкції, власники земельних ділянок, землекористувачі та орендарі зберігають видані їм державні акти і договори як документи періодичного використання.

Другий примірник державного акта або договору зберігається у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України (п. 4.2. Інструкції).

Тобто, обов`язок постійного зберігання державних актів покладено, в тому числі на органи державної влади.

Порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України (п. 3.3. Інструкції).

Відповідно до п. 5.1. Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 року «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», книга реєстрації складається з чотирьох окремих розділів, зокрема розділ 2 - Записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку юридичних осіб (далі - розділ 2).

Кожний розділ складається з томів. Кожному тому присвоюється порядковий номер, починаючи з одиниці (п 5.2. Порядку).

Таким чином, доручення до справи відповіді органу держгеокадастру та витягу зі Списку №1, який містить перелік виданих державних актів на користь фізичних осіб не може вважатись достовірним та достатнім доказом відсутності записів у розділі №2 книги реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку юридичних осіб.

Оцінюючи наявні у справі докази у сукупності судом встановлено наявність вірогідних доказів щодо видачі відповідного державного акта, вчинення реєстраційних дій на його підставі та неодноразову перевірку державними органами.

Згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

На підставі посвідченої копії Листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.20-49/141-21 від 01.02.2021 року (т. 1 а.с. 23), який містить печатку та підпис уповноваженої особи, судом встановлено підтвердження органами державного земельного кадастру обставин реєстрації відповідного державного акту у матеріалах справи №2 в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, що відповідає вимогам п. 5.1. Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 року «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Позивачем та прокурором не спростовано дійсність відповідного листа, який є доказом у розумінні ч. 2 ст. 91 ГПК України.

Наданий прокурором лист ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.12.2022 року (т. 3 а.с. 49) суд відхиляє, оскільки надана відповідь лише містить інформацію про відсутність такого листа у системі електронного документообігу, що не виключає його оформлення у письмовому вигляді з відтиском печатки.

Наявність листів різного змісту, виданих одним органом, вказує на неналежну організацію роботи державних установ, однак не може впливати на права юридичної особи.

Крім того, відображена інформація у Листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.20-49/141-21 від 01.02.2021 року підтверджується іншими доказами по справі.

Відповідні відомості повторно перевірено при складенні Уточнюючої довідки серія та номер: НВ-021, виданої 24 лютого 2021 року Відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (т. 1 а.с. 19), згідно якої підставою для державної реєстрації стала відсутність відомостей у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку, яка належить ПСОП «Промінь» відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ВН 016709, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки на території Якушинецької сільської ради за № 1 від 18.08.2003 року, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, площею 0,8970 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:116:0008 на виконання Постанови Верховної Ради України від 13 травня 2015 року № 401-УІІІ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області».

Судом проаналізовано дотримання норм законодавства у процесі внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ПОСП «Промінь» на земельну ділянку.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

На підставі п. 134 Порядку, в редакції від 14.01.2021 року, внесення відомостей до Державного земельного кадастру в разі внесення змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, та/або нових (додаткових) відомостей про таку земельну ділянку до Поземельної книги (в тому числі у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр", під час перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки з державного реєстру земель) здійснюється Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 124 цього Порядку.

Відомості про об`єкти Державного земельного кадастру, які відповідно до вимог законодавства підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру з Державного реєстру земель, документації із землеустрою та відповідають вимогам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, переносяться до нього з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань (п. 151-1 Порядку).

Питання щодо виправлення помилок у процесі присвоєння кадастрових номерів врегульовано п. 157 Порядку.

Таким чином, відносини щодо реєстрації у Державному земельному кадастрі відомостей про набуття права власності на земельні ділянки на підставі державних актів, виданих до 2013 року та присвоєння таким земельним ділянкам кадастрових номерів, було законодавчо врегульованим станом на дату реєстрації права власності за ПСОП «Промінь».

До помилок у Державному земельному кадастрі віднесено, зокрема ті, які виявляються під час перенесення відомостей про земельні ділянки та інші об'єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою (п. 138 Порядку).

Якщо за результатами розгляду повідомлення про виявлення технічної помилки Державним кадастровим реєстратором встановлено, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які є підставою для їх внесення, але потребують виправлення у зв`язку з виявленням технічних помилок у таких документах, Державний кадастровий реєстратор повідомляє про це заявникові згідно з додатком 34 із зазначенням документів та технічних помилок у них, виправлення яких має передувати виправленню відповідних відомостей у Державному земельному кадастрі.

До заяви додаються: документи (або їх посвідчені копії), на підставі яких до Державного земельного кадастру внесені відомості, та ті, що містять технічні помилки; документи з виправленими технічними помилками, які є підставою для виправлення відповідних технічних помилок у Державному земельному кадастрі; документ, що підтверджує оплату послуг з виправлення технічних помилок у Державному земельному кадастрі.

Тобто, для перенесення відповідних відомостей та присвоєння кадастрового номера спірній земельній ділянці достатнім було надання засвідченої копії Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ВН 016709 від 18.08.2003 року.

Суд також звертає увагу, що Порядком ведення Державного земельного кадастру передбачено можливість внесення до Державного земельного кадастру відомостей навіть відносно земельної ділянки щодо якої Поземельна книга не відкривалася.

У разі коли до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про зареєстровану раніше земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, такі відомості (зміни до них) вносяться до неї після її відкриття відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку (п. 116 Порядку).

Суд вважає істотними для вирішення спору обставини відносно того, що питання належної перевірки документів, на підставі до державного реєстру яких внесено відомості про право власності ПСОП «Промінь», було віднесено до компетенції державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області під час складення Уточнюючої довідки серія та номер: НВ-021, виданої 24 лютого 2021 року та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.

Враховуючи описане нормативне регулювання, судом не виявлено помилок при складенні відповідних документів. Суд повторно звертає увагу, що їх достовірність не спростовано матеріалами кримінального провадження або обвинувальним вироком суду.

Відносно наданих прокурором доказів з приводу використання земельної ділянки протягом 2008-2012 рр. третіми особами (ТОВ "Фірма "Кредо", ТОВ "Кредо Авто"), видачі розпоряджень Вінницькою районною державною адміністрацією укладення договору оренди земельної ділянки від 14.11.2002 року № б/н з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредо», розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (т. 1 а.с. 203-256; т. 2 а.с. 1-78).

Суд зауважує. що обставини використання або не використання земельної ділянки не впливають на оцінку правомірності набуття прав на земельну ділянку, накладення площ земельних ділянок може порушувати інтереси суміжних землекористувачів, а Вінницької міської ради.

Також, лист Центральної регіональної філії ДП "УКРДАГП" ДП "Українське державне аерогеодезичне підприємство" від 08.08.2022 року (т. 2 а.с. 116, 117) щодо накладення площ земельних ділянок містить відомості про відсутність у базі ДЗК відомостей про суміжну земельні ділянку, а також надання висновку на основі координат, наданих Вінницькою обласною прокуратурою.

Тому, наданий висновок сформований на основі відомостей самостійно наданих заявником, отже не містить об`єктивних та достовірних доказів.

З приводу реєстрації 04 березня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності Приватного сільськогосподарського орендного підприємства «Промінь» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, в м. Вінниця, суд враховує наступне.

Підставою для державної реєстрації вказаної земельної ділянки слугували: копія державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН 016709, виданий 18 серпня 2003 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів; уточнююча довідка, серія та номер: НВ-021, видана 24 лютого 2021 року відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції від 01.12.2020 року, заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Тобто, допускається реєстрація речових прав на підставі копій відповідних документів, при цьому постійне зберігання примірника державного акта було покладено на відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України (п. 4.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), яка затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 01.12.2020 року», документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Отже, обов`язок перевірки документів, наданих для здійснення реєстрації речових прав, покладено на державного реєстратора.

Іванівською сільською радою Вінницької області було направлено суду копії відповідних документів, котрі надавались для проведення реєстрації права власності за ПСОП «Промінь» (т. 3 а.с. 15-21), до відповідних документів долучено копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН 016709, виданий 18 серпня 2003 року.

З урахуванням наведеного та враховуючи вимоги нормативного регулювання, яке було чинним на момент видачі відповідного акта, з огляду на обов'язок державного реєстратора перевіряти повноту та достовірність документів, наданих заявником для вчинення реєстраційної дії, суд доходить висновку, що компетентним державним органом повторно підтверджено достатність доказів для набуття права власності на земельну ділянку.

Подібні правові висновки наведені у Постановах КГС ВС у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 138/794/18 та постанові від 15 листопада 2022 року у справі №902/19/22.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має (Постанова КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14).

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (Постанова КГС ВС від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6).

З приводу юридичного статусу внесених до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей, суду слід надавати оцінку змісту відображених у реєстрі відомостей, з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.

Тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права.

Однак, державна реєстрація одночасно створює спростовувану презумпцію права власності особи на нерухоме майно, яка може бути підтверджена або спростована іншим учасником спірних правовідносин.

Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Найбільш відповідним принципу змагальності сторін є стандарт доказування, згідно якого обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанова КГС ВС від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Враховуючи аналіз норм законодавства та надані докази, позивачем не спростовано дійсність презумпції правомірного набуття права власності внаслідок вчинених реєстраційних дій.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про недоведеність фактів порушень вимог чинного законодавства при оформлення права власності ПСОП «Промінь» на земельну ділянку.

Суд також звертає окрему увагу на ефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав.

Вінницькою міською радою заявлено єдину вимогу про витребування земельної ділянки, з посиланням на її вибуття поза волею власника.

Однак, посилаючись на відсутність рішення Якушинецької сільської ради і одночасно стверджуючи про вибуття земельної ділянки з власності внаслідок державної реєстрації прав за ПСОП «Промінь» позивач не спростовував правомірність дії державного реєстратора.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.

Усталеними є правові висновки Верховного Суду відносно необхідності врахування чинної редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою внесення до Державного реєстру прав відомості на підставі судового рішення.

При вирішення даної справи судом враховано редакцію даного Закону, яка набула чинності 26.07.2022 року, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12 травня 2022 року № 2255-IX.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 відповідної редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюється у разі:

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення;

- визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Також, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Тобто, на даний час Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає такої підстави внесення змін до відомостей у державному реєстрі, як судове рішення про витребування майна.

Такий спосіб захисту як витребування майна у порядку віндикаційного позову, хоча і передбачений ст. 388 ЦК України, однак на даний час не узгоджується із законодавством, котре регулює вчинення реєстраційних дій.

За матеріалами даної справи, зазначаючи відносно протиправного реєстрації ПСОП «Промінь» права власності на земельну ділянку, позивачем не заявлено вимог стосовно: скасування рішення державного реєстратора/державної реєстрації прав/припинення права власності/набуття права власності.

Тому, суд доходить висновку про неефективність обраного способу захисту прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахування встановлених судом обставин відносно недостатності доказів на підтвердження протиправності набуття третьою особою права власності на земельну ділянку, відсутні також підстави для її витребування у ТОВ «Гебора», як добросовісного володільця.

Крім того, при розгляді даної справи суд вважає за доцільне застосувати практику Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. При цьому практикою ЄСПЛ розроблено концепцію "легітимних (обґрунтованих) очікувань" у світлі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 43 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Доктринально характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Легітимні очікування безпосередньо випливають із конституційної норми - частини 2 статті 19 Конституції України, за якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підхід "легітимних очікувань" ґрунтується на принципі верховенства права, закріпленому у статтею 129 Конституції України, відповідає засадам справедливого суду, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, не можуть відповідати за помилки державних органів та органів місцевого самоврядування при виконанні ними своїх повноважень.

При розгляді даної справи враховується також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі "Рисовський проти України" щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Так, у пункті 71 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Суд виходить з того, що принцип належного урядування лежить у площині діяльності органів державної реєстрації та держгеокадастру, на яких було покладено обов`язок із постійного зберігання державного акта; видано довідку на підтвердження обставин реєстрації державного акта, а також перевірено достовірність таких відомостей при видачі уточнюючої довідки і присвоєнні кадастрового номеру.

Також, принцип належного урядування поширюється на дії державного реєстратора, який був уповноважений дослідити оригінали (копії) правовстановлюючих документів на земельну ділянку при первісному внесенні відомостей щодо власника до Державного реєстру речових прав.

Крім того, принцип належного урядування перебуває у межах компетенції правоохоронних органів, котрі володіючи повної інформацією щодо обставин оформлення прав на земельну ділянку не забезпечили притягнення винних осіб до відповідальності.

Враховуючи, що ТОВ «Гебора» не було учасником відповідних правовідносин, тому намагання органу місцевого самоврядування та прокурора виправити допущену 20 років тому "помилку" не може вважатись пропорційним втручанням у право на мирне володіння майном (власності) відповідача та покладати в односторонньому порядку на юридичну особу негативні наслідки такої "помилки".

Таким чином, задоволення позову покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Оцінивши наявні у справі докази та підстави позовних вимог у сукупності, з урахуванням нормативного регулювання спірних відносин, суд відмовляє повністю у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для застосування строків позовної давності, сплив яких може бути підставою для відмови у задоволенні позову лише у випадку його обґрунтованості (ст. 267 ЦК України).

Враховуючи відмову у задоволенні позову, згідно вимог ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 18, 120, 121, 177, 185, 207, 233, 234, 235, 326 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21100, код 25512617) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гебора" (вул. Ділова, буд. 6, м. Київ, 03150, код 37241109) про витребування з приватної власності у комунальну власність Вінницької міської територіальної громади, в особі Вінницької міської ради, земельної ділянки з кадастровим номером :02:116:0008, площею 0,8970 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23077930, номер запису про право власності 42070694), що розташована по вул. Хмельницьке шосе, 1 км, м. Вінниця.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 481,00 грн залишити за позивачем.

3. Примірник рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом, а також засобами електронного зв`язку за наступними адресами: позивачу - , , Вінницькій обласній прокуратурі - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2022 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

3 - позивачу (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

3 - відповідачу (вул. Ділова, буд. 6, м. Київ, 03150)

4 - третій особі (вул. Приміська, буд. 6В, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210)

5 - Вінницькій обласній прокуратурі (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050)