ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа №910/18251/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

учасники судового процесу:

від позивача: Лисенко Ю.А.

від відповідача: Алпатьєва Н.Ю.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.08.2022 (повний текст складено - 05.08.2022)

у справі №910/18251/21 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення

В С Т А Н О В И В:

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Адміністрація) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича про зобов`язання відповідача звільнити орендоване нежитлове приміщення, площею 28,3 кв.м, в будинку №20а, літ. Б, на вулиці Якіра у місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повинен був повернути нежитлове приміщення, площею 28,3 кв.м, в будинку №20а, літ. Б, на вулиці Якіра до 19.07.2021, але всупереч вимогам чинного законодавства України не зробив цього та продовжив неправомірно використовувати майно територіальної громади міста Києва, порушуючи при цьому право власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 відкрито провадження у справі №910/18251/21, а також залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - Підприємство).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано ФОП Каралопа А.В. звільнити орендоване нежитлове приміщення, площею 28,3 кв.м, в будинку №20а, літ. Б, на вулиці Якіра у місті Києві.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, ФОП Каралоп А.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне судове рішення ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справ.

Так, в апеляційній скарзі скаржник, зокрема, вказує на те, що судом першої інтонації належним чином не досліджено та не надано оцінки тим обставинам, що надісланий орендодавцем у місячний строк лист від 14.06.2021 №109/04/45-4187 містить дві взаємовиключні пропозиції орендарю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2022 апеляційну скаргу ФОП Каралопа А.В. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 відкладено розгляд питань про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ФОП Каралопа А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 до надходження матеріалів справи №910/18251/21 до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18251/21.

29.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18251/21 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18251/21 за апеляційною скаргою ФОП Каралопа А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 та призначено розгляд апеляційної скарги на 25.10.2022.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, 26.09.2022 подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022, в якому просить скаргу ФОП Каралопа А.В. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції вірно встановлено та досліджено всі надані суду докази.

Також, 26.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив третьої особи на апеляційну скаргу, в якому остання просила рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

13.10.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відповідачем подані додаткові пояснення до апеляційної скарги.

У зв`язку з оголошенням на території України повітряної тривоги, судове засідання, призначене на 10:30 годину 25.10.2022 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 розгляд апеляційної скарги ФОП Каралопа А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 призначено на 08.12.2022.

У судове засідання 08.12.2022 з`явився представники сторін. Третя особа представника не направила, проте надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а також клопотання третьої особи про розгляд справи без її участі, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі третьої особи.

У судовому засіданні 08.12.2022 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та винести інше, яким відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 08.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.06.2015 між Адміністрацією (орендодавець), ФОП Каралопом А.В. (орендар) та Підприємством укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №394/1, за умовами якого орендодавець, на підставі розпорядження Адміністрації від 04.06.2015 №304, за погодженням постійної комісії Київради з питань власності, протокол від 17.03.2015 №29, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - нежиле приміщення (об`єкт оренди) загальною площею 28,3 кв.м, а саме господарська споруда з орендованою площею 28,3 кв.м, згідно поверхового плану приміщення, що знаходиться за адресою: вулиця Якіра, 20а, літ. Б, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва під інше використання нерухомого майна (прийом склотари).

За умовами пункту 4.1 договору орендодавець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди.

Відповідно до пункту 7.6 договору у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкода, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

У пункті 9.1 договору сторони погодили, що він діє з 22.06.2015 по 20.06.2018 (2 роки 11 місяців 30 днів).

Згідно з пунктом 9.4 договору він припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 9.7 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Звертаючись до місцевого господарського суду з цим позовом, Адміністрація стверджує, що відповідачем в порушення умов договору після закінчення його дії не звільнено та не повернуто орендодавцю об`єкт оренди, в зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Місцевий господарський суд, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Матеріали справи не містять та учасниками справи не подано акт приймання-передачі об`єкта оренди орендодавцем орендарю.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт без дати та без номеру про фактичне використання нежилого приміщення в будинку №20а, літ. Б, на вулиці Якіра, складений (проставлені підписи та печатки) за участю Підприємства та ФОП Каралопа А.В., згідно з яким засвідчено, що приміщення площею 28,3 кв.м (господарська споруда) фактично займає відповідач.

Отже, як свідчать матеріали справи та не спростовано її учасниками, орендар прийняв в орендне користування об`єкт оренди та продовжує користуватись орендованим приміщенням.

За приписами статті 764 ЦК України у разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній станом на 20.06.2018) у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Із системного аналізу наведених положень закону та умов укладеного договору випливає, що договір оренди може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Водночас, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії.

Отже, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Позивач посилається на те, що листом від 26.02.2018 №109/05/25-1926 відповідача попереджено про закінчення строку дії договору.

В матеріалах справи наявний лист Адміністрації від 26.02.2018 №109/05/25-1926, в якому позивач повідомляє що термін дії договору від 22.06.2015 №394/1 закінчується 20.06.2018 та на попередніх умовах подовжуватись не буде. Запропоновано для продовження терміну дії договору на нових умовах не пізніше ніж за три місяці до дати закінчення договору подати орендодавцю заяву, звіт про оцінку об`єкта оренди та виписку з Єдиного державного реєстру. У разі порушення терміну подання документів може бути відмовлено у продовженні терміну дії договору оренди.

Проте Адміністрацією жодних доказів надіслання чи вручення даного листа відповідачу не подано.

З огляду на викладене, договір є продовженим на той самий строк (2 роки 11 місяців 30 днів) та на тих самих умовах, тобто до 19.06.2021 включно.

Позивач також вказує, що листом від 14.06.2021 №109/04/45-4187 відповідача повідомлено про закінчення терміну дії договору.

В матеріалах наявний лист Адміністрації від 14.06.2021 №109/04/45-4187, в якому позивач повідомляє відповідача про те, що відповідно до пункту 9.7 договору строк дії закінчується 19.06.2021 та зазначено про необхідність повернення об`єкта оренди по акту приймання-передачі балансоутримувачу або вчинити дії щодо укладення договору на новий термін згідно вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, дану заяву надіслано відповідачу 23.06.2021 рекомендованим листом за №171, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.06.2021. З роздруківки з офіційного сайту Акціонерного товариства "Укрпошта" за трек кодом №171 вбачається, що двічі 25.06.2021 та 29.06.2021 відправлення було перенаправлено за місцем обслуговування та 15.07.2021 повернуто за зворотною адресою: "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного і комунального майна регулюються спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

01.02.2020 набрала чинності нова редакція Закону України Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У пункті 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) зазначено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, продовження договору відбувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція).

За приписами частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) договори, що продовжуються відповідно до частини 2 цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду.

Частиною 8 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) встановлено, що орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини 7 цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини 2 цієї статті.

Якщо чинний орендар має заборгованість із сплати орендної плати, він не може звертатися із заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості.

Згідно з пунктом 134 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (далі - Порядок) продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

У пункті 135 Порядку зазначено, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Якщо чинний орендар має заборгованість зі сплати орендної плати, він не може звертатися з заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості.

Пунктом 136 Порядку передбачено, що заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. Орендар додає до заяви документи, передбачені пунктом 113 цього Порядку та звіт про оцінку майна. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

За приписами частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відтак, для продовження договору оренди комунального майна орендар зобов`язаний надати орендодавцю в установлений строк відповідну заяву та звіт про оцінку майна, який підлягає рецензуванню відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (нова редакція) у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Проте, як свідчать матеріали справи відповідачем не було подано у встановлені строки відповідних заяви та звіту, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що строк дії договору закінчився 19.06.2021, і договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

В свою чергу, припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди.

Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як свідчать обставини справи, після припинення договору об`єкт оренди відповідач балансоутримувачу не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, тому відповідач безпідставно займає спірне майно.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (стаття 525 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Адміністрації про зобов`язання звільнити орендоване нежитлове приміщення площею 28,3 кв.м в будинку №20а, літ. Б, на вулиці Якіра у місті Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову у справі №910/18251/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга ФОП Каралопа А.В. - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ФОП Каралопа А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/18251/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Каралопом Анатолієм Васильовичем.

4. Матеріали справи №910/18251/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 21.12.2022.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко