ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 910/11980/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

в від позивача: Макарчук Л.Л., довіреність від 19.10.2022р.;

від відповідача: Горобець В.В., ордер серія ВН №1204075 від 02.11.2022р.;

від третьої особи: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.08.2022, повний текст якого складено та підписано 10.08.2022

у справі №910/11980/21

за позовом: Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Герц

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк

про: стягнення 3441302,89 грн,

головуючий суддя Демешин О.А.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.12.2022р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Комунальне підприємство (далі-КП) Головний інформаційно-обчислювальний центр звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "ГЕРЦ" про стягнення з останнього суми надмірно сплачених коштів у розмірі 3441302,89 грн., за яким 25.08.2021 було відкрите провадження у справі №910/11980/21.

21.09.2022 ухвалою Господарського суду м. Києва матеріали справи за позовом КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" були передані за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі № 910/11980/21 залишено без змін.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, про те, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» безпідставно завищував плату за свої послуги, зазначаючи в актах здачі-прийняття робіт (фінансових послуг) розмір плати 1% замість 0,5% від загальної суми платежів, отриманих на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, як це було передбачено договором. Тому, посилаючись на ст.ст. 177, 190, 1212, 1213 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму, надмірно сплачених грошових коштів, у розмірі 3 441 302,89 грн., як безпідставно набуті відповідачем кошти.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.08.2022 в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.

Приймаючи зазначене рішення місцевий господарський суд встановив, що

КП «ГІОЦ» повинно перераховувати ТОВ «ФК «Герц» у сукупності 1% від загальної суми платежів, з яких 0,5% - це розмір винагороди Банку, яку ТОВ «ФК «Герц» в подальшому перераховує Банку відповідно до п.1.2 Договору та 0,5% - розмір винагороди ТОВ «ФК «Герц» передбачений п.3.5 Договору.

Крім того, господарський суд дійшов висновку, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави підписаних Актів здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг), то їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтовано висновку про те, що КП «ГІОЦ» повинно перераховувати ТОВ «ФК «Герц» у сукупності 1% від загальної суми платежів, з яких 0,5% - це розмір винагороди Банку, яку ТОВ «ФК «Герц» в подальшому перераховує Банку відповідно до п.1.2 Договору та 0,5% - розмір винагороди ТОВ «ФК «Герц» передбачений п.3.5 Договору, оскільки у вказаному пункті Договору не передбачено вартісної оцінки наданих ТОВ «ФК «Герц» послуг за Договором, а наявна відсилка на п.3.4 Договору. В свою чергу, згідно п.3.4 Договору КП ГІОЦ для забезпечення переказу коштів на рахунок КП ГІОЦ сплачує за цим Договором 0,5% від загальної суми платежів отриманих на розподільчі рахунки КП ГІОЦ.

Також, скаржник зазначає, що умовами Договору, а саме: п.3.1., п.3.2., п.3.4., п.3.5. Договору та п.4 додатку №1 до Договору не передбачена сплата КП ГІОЦ на користь ТОВ «ФК «Герц» коштів, які ТОВ «ФК «Герц» в подальшому перераховує Банку, як винагорода за надані послуги.

Крім того, в порушення ст. 86 ГПК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що відповідно до п.3.2 Договору ТОВ «ФК «Герц» щомісяця здійснює оплату послуг Банку на підставі підписаних Актів надання послуг, а також тій обставині, що КП ГІОЦ за умовами Договору, відсутній обов`язок компенсувати ТОВ «ФК «Герц» кошти, які ТОВ «ФК «Герц» сплачував Банку за надані послуги або сплачувати надані Банком послуги замість ТОВ «ФК «Герц».

Проте, на думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно встановив такий порядок взаєморозрахунків за Договором, за яким нібито КП ГІОЦ зобов`язане сплачувати послуги надані Банком через ТОВ «ФК «Герц», але суд першої інстанції не врахував того, що умовами Договору взагалі не передбачено обов`язку КП ГІОЦ сплачувати за надані Банком послуги по Договору, як і не передбачено посередництва ТОВ «ФК «Герц» між КП ГІОЦ та Банком в частині оплати за надані Банком послуги по Договору.

Обов`язок сплачувати кошти за надані Банком кошти, чітко закріплений за ТОВ «ФК «Герц» в п.3.2 Договору та п.4 додатку №1 до Договору.

В свою чергу, КП ГІОЦ сплачує виключно надані ТОВ «ФК «Герц» послуги, що закріплено в п.3.4 Договору, а п.3.5 Договору не застосовуються у визначені вартості послуг ТОВ «ФК «Герц». Не встановлення судом першої інстанції дійсного порядку взаєморозрахунків між сторонами Договору свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Крім того, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом внаслідок невірно встановлення обставин, безпідставно не застосовано ст.1212 ЦК України, яка мала бути застосована у даних правовідносинах.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на рішення Господарського суду Одеської області від „04 серпня 2022 у справі № 910/11980/21; призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" до розгляду на 08 грудня 2022 року об 11:30 год.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.08.2022 залишити в силі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 заяву представника Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр Макарчука Л.Л. про проведення судового засідання, призначеного на 08 грудня 2022 об 11:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення „EASYCON.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 продовжено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр на рішення Господарського суду Одеської області від 04.08.2022 у справі №910/11980/21 на розумний строк. Призначено апеляційну скаргу Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр на 17 січня 2023 року о 12:00 год. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 за власною ініціативою виправлено описку, допущену в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 у справі №916/11980/21 та вважати вірним « 2. Призначити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на 20 грудня 2022 року о 10:30 год.»

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2017 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк», назву якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Третя особа, Банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (далі - Відповідач, "ФК ГЕРЦ") та Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (далі Позивач, КП ГІОЦ) було укладено Договір №170807-01.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Банк зобов`язався здійснювати прийом платежів за житлово-комунальні та інші послуги, які сплачуються платниками на користь постачальників послуг, ТОВ «ФК «ГЕРЦ» зобов`язалось забезпечити переказ цих коштів, а КП ГІОЦ зобов`язався забезпечити надання ТОВ «ФК «ГЕРЦ» та Банку інформації щодо нарахувань на особові рахунки платників.

Згідно з п. 1.2. Договору, прийняті платежі (п. 1.1. Договору) Банк мав перераховувати на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, ТОВ «ФК «ГЕРЦ» для подальшого грошового переказу цих коштів на рахунки підприємств - виконавців (виробників, постачальників тощо) житлово-комунальних послуг або безпосередньо на рахунки із спеціальним режимом використання.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що КП ГІОЦ для забезпечення переказу коштів на рахунок КП ГІОЦ сплачує ТОВ «ФК «ГЕРЦ» 0,5% від загальної суми платежів, отриманих на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, відповідно до п. 1.1 та 2.1.6 Договору.

За період з липня 2018 року по червень 2020 року загальна сума платежів, що надійшли до КП ГІОЦ, становила 691 751 077, 07 грн.

Позов ґрунтується на тому, що згідно 3.4. Договору, КП ГІОЦ було зобов`язане сплатити ТОВ «ФК «ГЕРЦ» 0,5 % від зазначеної суми, що становить 3 458 755,39 грн. Разом з цим, КП ГІОЦ фактично сплатило ТОВ «ФК «ГЕРЦ» суму у розмірі 6 900 058 грн.

Стягнення зайво сплачених на користь ТОВ «ФК «ГЕРЦ» грошових коштів в розмірі 3 441 302, 89 грн. є предметом спору по цій справі.

При цьому, як вказує позивач, помилкова переплата зі сторони КП ГІОЦ мала місце у зв`язку з тим, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» безпідставно завищував плату за свої послуги, зазначаючи в актах здачі-прийняття робіт (фінансових послуг) розмір цієї плати у 1% замість 0,5% від загальної суми платежів, отриманих на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, як це було передбачено договором.

Тому, посилаючись на ст.ст. 177, 190, 1212, 1213 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму, надмірно сплачених грошових коштів, у розмірі 3 441 302,89 грн., як безпідставно набутого майна.

Правовідносини сторін регулюються наступними нормами права.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

-вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

-примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

-типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

-договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Частиною 7 цієї статті ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами першою, другою статті 193 ГК встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Принцип добросовісної поведінки лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Зазначена доктрина розтлумачена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

Європейським судом з прав людини у своїй практиці також було неодноразово застосовано принцип "естопель", тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі ("Хохліч проти України", заява № 41707/98).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відносини, що склались між сторонами справи базуються на Договорі від 07.08.2017 року №170807-01, відповідно до п. 1.1. якого Банк здійснює прийом платежів за житлово-комунальні та інші послуги, які сплачуються платниками на користь постачальників послуг, ТОВ «ФК «ГЕРЦ» забезпечує переказ цих коштів, а КП «ГІОЦ» зобов`язується забезпечити надання ТОВ «ФК «ГЕРЦ» та Банку інформації щодо нарахувань на особові рахунки платників.

Розділом III Договору сторони погодили розмір оплати Банку та ТОВ «ФК «ГЕРЦ» за надання послуг згідно з умовами договору. Так, згідно з досягнутою сторонами договору домовленістю, розмір винагороди Банку та ТОВ «ФК «ГЕРЦ» є розрахунковою величиною за кожен календарний місяць та розраховується наступним чином: вартість послуг Банку згідно з пунктом 3.1. договору визначається сторонами у Додатку №1 до договору та становить 0,5 % від загальної суми отриманих платежів за житлово-комунальні та інші послуги, окрім платежів за газопостачання.

При цьому, договором передбачено, що оплата послуг Банку щомісячно здійснюється ТОВ «ФК «ГЕРЦ» (пункт 3.2 договору) та визначено забезпечення процедури такої оплати у пункті 3.4 договору, відповідно до якого КП «ГІОЦ» сплачує ТОВ «ФК «ГЕРЦ» за цим договором 0,5 % від загальної суми платежів, отриманих на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ», відповідно до п. 1.1. та п. 2.1.6. договору, для забезпечення переказу Банком коштів на рахунок КП «ГІОЦ».

Як вірно встановлено господарським судом, розмір винагороди ТОВ «ФК «Герц» встановлений саме пунктом 3.5 договору, а не пунктом 3.4 договору. Пунктом 3.4 встановлений обов`язок КП «ГІОЦ» перераховувати ТОВ «ФК «Герц» грошові кошти у розмірі 0,5 % від загальної суми платежів, отриманих на розподільчий рахунок, для забезпечення ТОВ «ФК «Герц» переказу Банком цих коштів, що прямо випливає із тексту спірного договору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду, що договором передбачено, що КП «ГІОЦ» повинно перераховувати ТОВ «ФК «Герц» у сукупності 1% від загальної суми платежів, з яких 0,5 % - це розмір винагороди Банку, яку ТОВ «ФК «Герц» в подальшому перераховує Банку відповідно до п. 1.2 договору; та 0,5 % - розмір винагороди ТОВ «ФК «Герц», передбачений пунктом 3.5 договору.

Саме на виконання наведених умов Договору, з початку дії Договору, тобто з серпня 2017 року Замовник - КП «ГІОЦ» підписував Акти наданих послуг та сплачував на користь ТОВ «ФК «ГЕРЦ» у своїй сукупності саме 1% від прийнятих платежів за місяць, таким чином здійснюючи оплату винагороди ТОВ «ФК «Герц» у розмірі 0,5% від загальної суми платежів відповідно до пункту 3.5 договору, та здійснюючи забезпечення оплати послуг Банку з переказу платежів в розмірі 0,5% від загальної суми платежів. Про наявність усталеної практики взаємодії між позивачем та відповідачем за спірним договором, зокрема, свідчать підписані та оплачені Акти з серпня 2017 року по червень 2020 року, де відображена сума, яку КП «ГІОЦ» перерахував на користь ТОВ «ФК «Герц», у своїй сукупності складає 1% від суми прийнятих платежів.

При цьому, пунктом 3.6. Договору передбачено право сторін, зокрема, і КП «ГІОЦ», у випадку виявлення невідповідностей між прийнятими платежами та сумою, яка підлягає сплаті ТОВ «ФК «Герц», протягом одного дня з моменту отримання акту наданих послуг здійснити звірку платежів відповідно до отриманих реєстрів, і у випадку незгоди із даними, викладеними в акті, надати свої обґрунтовані заперечення з цього приводу. Підписання цих актів свідчить саме про узгодження КП «ГІОЦ» всіх відомостей, що в них містяться, зокрема, і щодо розміру грошових зобов`язань КП «ГІОЦ» перед ТОВ «ФК «Герц», які в подальшому підтверджені сплатою цих грошових коштів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем системно, протягом майже трьох років, підписувались та сплачувались Акти здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг) за Договором. При цьому, як свідчать матеріали справи, Позивачем не заявлялось, в порядку п. 3.6. Договору, про невідповідність між прийнятими платежами та сумою, яка підлягає до сплати. Тому, суд вбачає в намірах Позивача переглянути за допомогою цього позову умови Договору в частині, що стосуються його обов`язків зі сплати грошових коштів прямі ознаки недобросовісних дій на недопустимість яких неодноразово звертав увагу Верховний суд у наведеній практиці.

Щодо посилання скаржника, в якості правового обґрунтування позову, на ст. 1212, 1213 ЦК України слід зазначити наступне.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.

В Постанові від 12 жовтня 2021 року по справі N 910/17324/19 (провадження N 12-12гс21)Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку)."

В Постанові від 26 червня 2018 року по справі N 910/9072/17 (провадження N 12-125гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила: "6.7. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали."

Так, згідно п. 3.6. Договору підписання Сторонами Актів наданих послуг є підставою для сплати послуг ФК ГЕРЦ.

Отже, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави підписаних Актів здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг), то їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Тим більш, що в даному випадку мова не може йти про безпідставне збагачення відповідача, який половину грошових коштів, отриманих від позивача, повинен був перераховувати Банку. Самому ж відповідачу залишались грошові кошти в сумі, що відповідали розміру його винагороди по договору.

Зокрема, Договір від 07.08.2017 року №170807-01 укладено між трьома сторонами: Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" та Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Згідно п. 2.5.2. Договору, Банк має право своєчасно отримувати плату від ТОВ «ФК «ГЕРЦ».

Пунктом 3.1.договору передбачалось, що вартість послуг, наданих Банком за цим договором, визначається сторонами в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 1 Додатку № 1 до Договору встановлено вартість наданих Банком послуг за приймання житлово-комунальних платежів, платежів за теплопостачання, платежів за електроенергію, платежів за домофони та інших платежів, вичерпний перелік яких міститься в довіднику ОСОКП у розмірі 0,5% від загальної суми отриманих платежів.

Пунктом 2 Додатку №1 передбачено, що розмір плати за надані Банком послуги розраховується ФК «ГЕРЦ» в момент обробки інформації про платежі, що надійшли на рахунки ФК «ГЕРЦ» та КП ГІОЦ за звітній період (календарний місяць).

Також, пунктом 4 Додатку №1 встановлено, що остаточна оплата послуг Банку здійснюється ФК «ГЕРЦ» до 20-го числа наступного за звітним місяцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Банку.

Тобто, оплата послуг Банку умовами Договору була покладена саме на ФК «ГЕРЦ».

Будь-яких доказів того, що Банком заявлялись претензії про невиконання відповідачем зобов`язань з перерахування 0,5% від загальної суми проведених платежів матеріали справи не містять. Позивач не заперечує проти того, що грошові кошти Відповідачем перераховувались Банку відповідно до умов договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції та вважає, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» виконував свої зобов`язання перед Банком у повному обсязі.

Крім того, слід зазначити, що в актах здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг) за договором №170807-01 від 07 серпня 2017 року за період з липня 2018р. по червень 2020р. безпідставно зазначалась сума винагороди за надані позивачу фінансові послуги у розмірі 1% замість 0,5%, які мав сплачувати позивач відповідачу в якості винагороди по умовам договору.

Між тим, при вирішенні спору, слід виходити з того, в якому обсязі позивач повинен був перераховувати відповідачу грошові кошти за цим договором, а саме: 0,5% в якості винагороди Відповідачу та 0,5% - для подальшого перерахування останнім цих коштів Банку.

Розміри сум, які зазначались в актах здачі-прийняття робіт в період липня 2018р. по червень 2020р., відповідали розмірам сум, які позивач повинен був перераховувати відповідачу відповідно до умов договору. З вказаними сумами позивач погоджувався, підписуючи зазначені акти.

В разі, якщо позивач не перераховував відповідачу кошти в розмірі 1% (0,5% + 0,5%) у останнього не було б можливості виконувати свої зобов`язання за договором в частині перерахування на користь Банку 0,5% від суми проведених платежів.

При здійсненні ж таких перерахувань Банку, послуги, надані відповідачем Позивачу, всупереч умовам договору та комерційним інтересам ТОВ «ФК «ГЕРЦ» залишались би не оплаченими Комунальним підприємством «ГІОЦ».

Щодо наданих позивачем до матеріалів справи копії судових рішень по справам №910/682/21 та № 910/11660/22 слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Що стосується рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021р. по справі №910/682/21 за позовом ТОВ «ФК ГЕРЦ» до КП «Головний інформаційно-обчислюваний центр» про стягнення 423447,04 грн. за надані послуги в період з липня 2020р. по листопад 2020р., то слід зазначити, що підставою відмови у задоволенні вказаного позову слугувало те, що позивачем (ТОВ «ФК «ГЕРЦ») не було надано, підписаних КП «ГІОЦ» актів за липень-листопад 2020р. і доказів направлення останньому таких актів за липень-жовтень 2020р.

Предметом ж спору по справі №910/11980/21, що була розглянута Господарським судом Одеської області і зараз оскаржується - є стягнення в якості безпідставно отриманого майна грошових коштів, що були перераховані Позивачем Відповідачу на підставі підписаних сторонами справи Актів здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг) за період з липня 2018р. по червень 2020р.

Тобто, обставини у справах, що були встановлені Господарським судом м. Києва і обставини, встановлення яких є предметом спору по цій справі є різними.

Крім того, викладені в рішенні Господарського суду м. Києва від 13.05.2021р. по справі №910/682/21 обставини, - не є встановленими фактами, оскільки носять оціночний характер взаємовідносин сторін по договору від 07.08.2017р.

При цьому, доказів існування спору, зокрема, про тлумачення змісту вказаного договору і про вирішення такого спору в порядку ст.ст.213 та 637 ЦК України до матеріалів справи не надано.

З наведеного слід дійти висновку, про достатність правових (договірних) підстав для отримання відповідачем від позивача спірних грошових коштів, що виключає виникнення, передбаченого статтею 1212 ЦК України, зобов`язання повернути ці кошти Позивачу.

Що стосується Господарського суду м. Києва від 24.01.2022р. по справі № 910/11660/21 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» до КП «Головний інформаційно-обчислюваний центр» про стягнення 365 740,19грн., то як вбачається з ЄДР судових рішень та визнається сторонами вказане рішення не набрало законної сили і не може бути застосоване при вирішенні спору за приписами ч.4 ст.75 ГПК України.

Крім того, з тексту вказаного рішення вбачається, що предметом спору у вищезазначеній справі є стягнення збитків, а не боргу за надані по договору послуги.

Враховуючи викладене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

За таких обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 04.08.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Головний інформаційно-обчислювальний центр залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 04.08.2022р. у справі №910/11980/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

21.12.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький