ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2022 року справа № 903/845/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна", м. Самбір

до відповідача: Сидора Ігоря Володимировича , смт. Іваничі

про стягнення 296 976,41 грн.

встановив:

24 жовтня 2022 року, шляхом направлення матеріалів поштовим зв`язком, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" з посиланнями на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія Ембавуд Україна" та підприємцем Сидором Ігорем Володимировичем договору №ДГ-0000001 від 09.01.2018р., подальшу передачу підприємцю Сидору І.В. товарно-матеріальних цінностей згідно угоди, отримання товарів суб`єктом підприємницької діяльності, непроведення розрахунків по їх оплаті, виникнення боргу в розмірі 424 301,09 грн., наступне укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія Ембавуд Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" договору про відступлення права вимоги №Ц-ТКЕУ-002/19/101/19-8/12 від 04.10.2019р., перехід від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія Ембавуд Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" права вимоги про стягнення заборгованості за правочинами, укладеними між підприємцем Сидором І.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія Ембавуд Україна", в тому числі за договором №ДГ-0000001 від 09.01.2018р., звернулось до господарського суду Волинської області з позовом від 20.09.2022р. про стягнення з підприємця Сидора Ігоря Володимировича 296 976,41 грн. заборгованості.

Ухвалою від 28.10.2022р. суд постановив звернутися до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи Сидора Ігоря Володимировича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

15.11.2022р., на виконання ухвали від 28.10.2022р. до суду від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Волинській області надійшла інформаційна довідка від 04.11.2022р. про місце реєстрації Сидора І.В. відповідно до котрої останній з 13.02.2014р. зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 16.11.2022р. за позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 12.12.2022р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

На стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, підготовки справи до розгляду в судовому засіданні судом було враховано та засвідчуються наступні обставини:

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Статтею 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

При пред`явлені відповідного позову до суду позивачем в якості відповідача в прохальній частині позовної заяви визначено підприємця Сидора Ігоря Володимировича (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ). Судом встановлено, що згідно з наданих до позовної заяви відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 20.04.2021р. було внесено запис №001002144 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності підприємця Сидора І.В.

Викладені обставини, на думку суду, свідчать про те, що належним відповідачем у справі повинен виступати не підприємець Сидор Ігор Володимирович, а фізична особа Сидор Ігор Володимирович, а спір слід розглядати по суті господарським судом, зокрема, з огляду на наступне:

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як уже зазначалось, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення на його користь з підприємця Сидора І.В. заборгованості по оплаті поставлених у відповідності до договору від 09.01.2018р. №ДГ-000000 товарно-матеріальних цінностей.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір виник щодо сплати поставлених у відповідності до укладеного між сторонами договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001 товарно-матеріальних цінностей, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору.

Відповідно до статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України, ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18.

02 грудня 2022 року на адресу електронної пошти суду від ТОВ "Ембавуд Україна" за електронним підписом адвоката Санжари А.А. надійшла заява про забезпечення участі представника в судовому засіданні 12.12.2022р. та у всіх інших судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою від 02.12.2022р. заяву ТОВ "Ембавуд Україна" було задоволено та постановлено забезпечити ТОВ "Ембавуд Україна" участь представника в судовому засіданні у справі, призначеному на 12.12.2022р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

09 грудня 2022 року на адресу електронної пошти суду від Сидора І.В. надійшло клопотання від 09.12.2022р. про розгляд справи без його участі. 12 грудня 2022 року на адресу електронної пошти суду від Сидора І.В. надійшла заява від 09.12.2022р. про визнання позовних вимог в повному обсязі, при цьому відповідач просить судові витрати та юридичні послуги зменшити на 50% у зв`язку з визнанням позовних вимог.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Судом враховується, що ухвалою від 16.11.2022р. явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони відповідно до законодавства, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, і на подання будь-яких пояснень чи інших заяв по суті справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.

Розглянувши заяву відповідача про визнання позову, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За обставин здійснення відповідної заяви безпосередньо (особисто) Сидором І.В. , судом прийнято визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про повну підставність пред`явлених позивачем до відповідача позовних вимог, наявність підстав для їх задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 січня 2018 року між підприємцем Сидором Ігорем Володимировичем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" (Продавець) було укладено договір №ДГ-0000001, згідно з умовами котрого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець, в свою чергу, прийняти у власність та оплатити товар на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.3. договору №ДГ-0000001, загальний обсяг товару, що поставляється, визначається сумарно і дорівнює загальній кількості товару, поставленого покупцю протягом строку дії угоди.

Ціна (вартість) договору складається із загальної суми вартості товару, поставленого продавцем протягом строку дії цього договору (п. 2.1. договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001).

За змістом пунктів 2.3., 2.4. договору від 09.01.2018р., оплата ціни (вартості) товару здійснюється покупцем в національній валюті України безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем на умовах після оплати 100% вартості (ціни) товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту прийому - передачі товару або видаткової накладної. Відповідно до п. 2.5. договору №ДГ-0000001, датою оплати вартості (ціни) товару (чи його частини) вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця.

У відповідності до п. 4.1. договору від 09.01.2018р., прийом товару покупцем за відповідною кількістю та належною якістю підтверджується видатковою накладною або іншим документом, підписаним покупцем.

Відповідно до п. 11.1. договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін договору і скріплення печатками сторін договору (за умови підписання сторонами і скріплення печаткою кожної сторінки договору) та діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами договору своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 11.2. договору від 09.01.2018р., якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін договору не повідомить письмово засобами поштового або електронного зв`язку про свій намір його розірвати, договір вважається продовженим на один рік на тих самих умовах, якщо сторони не домовляться про інше.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001, у січні-грудні місяцях 2018 року та січні-жовтні місяцях 2019 року ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД Україна" було передано, а підприємцем Сидором І.В., прийнято, визначених угодою товарів вартістю 849 432,62 грн. згідно видаткових накладних, долучених до матеріалів позову.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що видаткові накладні на відпуск ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" відповідачу товару та його отримання підприємцем Сидором І.В. підписані уповноваженими представниками, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених суб`єктами господарської діяльності на їх підставі, згідно умов підписаного договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001 господарських операцій.

Проте, підприємець Сидор І.В., взяті на себе згідно договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001 зобов`язання в частині проведення з ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконав, їх вартість в повному об`ємі не оплатив у зв`язку з чим заборгував ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" 424 301,09 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 424 301,09 грн. включала в себе загальну вартість товарів 849 432,62 грн., відпущених на виконання умов договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001, за мінусом проведених розрахунків на суму 410 206,53 грн. та 14 925 грн. вартості товару, повернутого покупцем продавцю.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків від 04 жовтня 2019 року, сума заборгованості підприємця Сидора І.В. перед ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" становила 424 301,09 грн.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом зауважується, що сума заборгованості 424 301,09 грн., котра існувала у відповідача перед ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД Україна", повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, знаходить відображення у підписаному між останніми акті звірки взаємних розрахунків станом на 04.10.2019р.

Відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2019 року між ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" (Новий кредитор) було укладено договір №Ц-ТКЕУ-002/19/101/19-8/12 про відступлення права вимоги у відповідності до котрого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором ФОП - Сидор Ігор Володимирович за здійсненими правочинами згідно ст. 205 ЦК України, укладеними між первісним кредитором та боржником впродовж їхньої спільної господарської діяльності, в тому числі - за договором поставки від 09.01.2018р. №ДГ-0000001.

Із договором про відступлення прав вимоги підприємець Сидор І.В. ознайомився та отримав примірник цього договору 04 жовтня 2019 року, про що свідчить його підпис на договорі про відступлення прав вимоги № Ц-ТКЕУ-002/19/101/19-8/12 від 04 жовтня 2019 року.

Після того, як на підставі договору про відступлення прав вимоги №Ц-ТКЕУ-002/19/101/19- 8/12 від 04 жовтня 2019 року ТОВ "Ембавуд Україна" набуло прав нового кредитора відносно підприємця Сидора І.В., між позивачем та відповідачем також було підписано акт звірки розрахунків від 05 листопада 2019 року, згідно якого підтверджено суму заборгованості підприємця Сидора І.В. перед новим кредитором ТОВ "Ембавуд Україна" у розмірі 424 301,09 грн.

В рахунок погашення заборгованості перед новим кредитором підприємець Сидор І.В. сплатив ТОВ "Ембавуд Україна" грошові кошти у загальному розмірі 14 860 грн. та повернув новому кредитору товар, раніше поставлений за договором №ДГ-0000001 від 09.01.2018р., що підтверджується накладною на повернення №ВН-0000012 від 14.01.2021р. на суму 112 464,68 грн. Таким чином, перед новим кредитором відповідач виконав зобов`язання з оплати на суму 127 324,68 грн., залишившись боргувати 296 976,41 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 296 976,41 грн. включає в себе загальну вартість товарів 424 301,09 грн. (станом на 04.10.2019р.), поставлених на виконання умов договору від 09.01.2018р. №ДГ-0000001 згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних, за мінусом проведених розрахунків на суму 14 860 грн. та 112 464,68 грн. вартості товару, повернутого новому кредитору.

Непроведення відповідачем розрахунків з позивачем, а також існування суми боргу в розмірі 296 976,41 грн. виступили підставою для звернення ТОВ "Ембавуд Україна" до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між підприємцем Сидором І.В. та ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА", правонаступником якого є ТОВ "Ембавуд Україна" договору №ДГ-0000001 від 09.01.2018р., передачу на виконання його умов відповідачу товарів, отримання товарів підприємцем Сидором І.В. та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, беручи до уваги укладення між ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" та ТОВ "Ембавуд Україна" договору про відступлення права вимоги, передачу ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕМБАВУД УКРАЇНА" у зв`язку з цим ТОВ "Ембавуд Україна" права вимоги за зобов`язаннями боржника, суд дійшов висновку про повну підтвердженість пред`явлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

При цьому приймається судом до уваги повне визнання боржником факту існування відповідних зобов`язань перед кредитором.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене та враховуючи повне визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті (шляхом подання письмової заяви), приймаючи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України на суму 2 227,33 грн., що становить 50% від загальної суми сплаченого судового збору 4 454,65 грн., за рахунок Сидора І.В.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене, у господарського суду виникають обставини для вирішення питання про повернення ТОВ "Ембавуд Україна" з Державного бюджету України згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" 2 227,32 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1845 від 06.10.2022р. на суму платежу 4454,65 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

При розподілі визначених судових витрат суд враховує наступне.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16.11.2000р. №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 статті 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В підтвердження надання адвокатом Санжарою A.A. послуг з професійної правничої допомоги в суді вартістю 10 000 грн. під час розгляду даної справи позивачем надано ордер серії АE №1048748 від 20.09.2022р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.05.2004р. №1274, договір про надання правової (правничої) допомоги від 11.08.2022р., рахунок №1 від 21.09.2022р. на суму 10 000 грн., акт №1 здачі-приймання наданих послуг від 21.09.2022р. за договором від 11.08.2022р., платіжне доручення №1732 від 21.09.2021р. на суму 10 000 грн., виписку від15.08.2019р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних-осіб підприємців та громадських формувань стосовно підприємця Санжари А.А.

Дослідивши надані докази, суд приймає до уваги, що 11 серпня 2022 року між ТОВ "Ембавуд Україна" (Замовник) та Адвокатом Санжарою А.А. (виконавець) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, згідно умов п.п. 1.1. котрого за цим договором виконавець надає замовникові послуги, правової (правничої) допомоги з питань стягнення у судовому порядку заборгованості ФОП Сидор Ігор Володимирович, РНОКПП НОМЕР_1 , а замовник оплачуватиме вартість наданих адвокатом послуг із надання правничої допомоги.

Згідно п. 2.1., 2.5 договору від 11.08.2022р. виконавець повинен надавати послуги належної якості та у погоджений сторонами строк. Для виконання повноважень за цим договором замовник наділяє виконавця усіма правами, наданими законодавством України позивачу, скаржнику, заявнику, стягувачу, у тому числі (але не виключно) правом подання позовів, скарг, заяв, клопотань, правом брати участь у судових засіданнях, у виконавчому провадженні тощо, правом укладення мирової угоди, правом відмовитися від позовних вимог, апеляційної, касаційної скарги, повність або частково, правом зміни предмета підстав позову, правом оскарження рішень (ухвал, постанов) суду (судді), інших органів і посадових осіб, правом знайомитися із документами та матеріалами, робити з них копії та виписки, подавати та одержувати документи і матеріали з усіх питань здійснення повноважень за цим договором, правом одержання та пред`явлення виконавчого документа до виконання, правом подавати від іменні замовника заяв, скарги, клопотання та інші документи, підписувати та посвідчувати документи від імені замовника, виконувати інші дії та формальності, пов`язані із цим договором.

Згідно п.п. 3.1.-3.4. договору від 11.08.2022р., обсяг правничої допомоги та вартість послуг виконавця з питань стягнення у судовому порядку заборгованості з ФОП Сидор Ігор Володимирович, РНОКПП НОМЕР_1 сторони узгодили згідно наступного:

- Аналіз договору та документів щодо його виконання, перевірка розрахунків, складання позовної заяви та розрахунку суми позовних вимог - 7 500 грн.;

- Формування доказової бази, групування доказів, додатків, до позовної заяви, роздруківка та копіювання документів, посвідчення копій документів, що додаються до позовної заяви - 2 500 грн.;

- Оформлення поштових документів, організація направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви із додатками сторін та позовної заяви із додатками до суду - 500 грн.;

- Участь у судових засіданнях - 1 500 грн. за одне судове засідання;

- Складання документів процесуального характеру - від 2 000 грн. до 3 500 грн.

Вартість послуг за цим договором підлягає оплаті замовником протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Оплата за даним договором здійснюється в безготівковій формі. За результатами надання послуг сторони підписують акт про надані послуги.

Згідно акту здачі-приймання наданих послуг від 21.09.2022р., підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 10 000 грн., в тому числі:

- Аналіз договору та документів щодо його виконання, перевірка розрахунків, складання позовної заяви та розрахунку суми позовних вимог - 7 500 грн.;

- Формування доказової бази, групування доказів, додатків, до позовної заяви, роздруківка та копіювання документів, посвідчення копій документів, що додаються до позовної заяви - 2 500 грн.

21 вересня 2022 року адвокатом було виставлено ТОВ "Ембавуд Україна" рахунок на оплату №1 на суму 10 000 грн. Згідно платіжного доручення №1732 від 21.09.2021р. з призначенням платежу: "оплата за юридичні послуги згідно рахунку №1 від 21.09.2022р." товариство-позивач здійснило оплату адвокату наданих послуг на суму 10 000 грн.

Враховуючи вказане, судом констатується, що позивачем згідно ст. 74 ГПК України доведено понесення витрат в розмірі 10 000 грн. по оплаті наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року за справою №922/445/19, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Водночас відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, проте, беручи до уваги заявлене представником позивача клопотання про зменшення, вправі зробити це у даній справі.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

Слід зауважити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що йшлося вище, проте їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Таким чином, зважаючи на наведені положення, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Враховуючи заявлене клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правовому допомогу, заявлених до стягнення позивачем, останнє приймається судом із наступними висновками суду про можливість зменшення розміру таких витрат з 10 000 грн. до 6 666,67 грн.

При цьому суд засвідчує, що обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом у даній справі не є значним, дана справа є малозначною та не складною за своєю категорією, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, підготовка цієї справи до розгляду судом не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної і технічної роботи тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сидора Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Іваничівським РС УДМС України в Волинській області 21.02.1915р., дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" (м. Самбір, вул. В`ячеслава Чорновола, 36, ) 296 976,41 грн. заборгованості, 2 227,33 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 6 666,67 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

4. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" (м. Самбір, вул. В`ячеслава Чорновола, 36, ) з Державного бюджету України судовий збір на суму 2 227,32 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №1845 від 06.10.2022р. на загальну суму платежу 4 454,65 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням положень ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з моменту проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повне судове рішення

складено 19.12.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення направити:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Ембавуд Україна" (; );

- Сидору І.В. (АДРЕСА_1; ІНФОРМАЦІЯ_2).