ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року м.Дніпро Справа № 912/878/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Іванов О.Г., Дармін М.О.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2022р. у справі №912/878/21

за позовом Заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, Кіровоградська область, м.Кропивницький, в інтересах держави в особі Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, с.Велика Андрусівка, Олександрійський район, Кіровоградська область

до відповідачів: Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області, м.Олександрія, Кіровоградська область

та до Фізичної особи - підприємця Лозінського Вадима Дем`яновича, м.Кременчуг, Полтавська область

про усунення перешкод у користуванні водним об`єктом та земельною ділянкою, визнання недійсним договору, зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2022р. (повний текст складено - 29.07.2022р., суддя - Кабакова В.Г., м. Кропивницький) у справі №912/878/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- судом встановлено наявність підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду;

- прокурором наведено правове обґрунтування передачі в оренду водного об`єкта місцевого значення, однак рибницький став відноситься до водного об`єкта загальнодержавного значення;

- суд погодився з твердженням відповідача-2, про те, що на час укладення договору Світловодська районна державна адміністрація Кіровоградської області була наділена повноваженнями щодо передачі водного об`єкта загальнодержавного значення в оренду, оскільки такі повноваження не виключені з її компетенції, в тому числі щодо передачі для рибогосподарських потреб;

- протягом 1980р. було розроблено проект рибницького ставу на підставі нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, а тому така земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення і не потребує розроблення проекту відведення;

- матеріалами справи підтверджено державну реєстрацію договору оренди 13.11.2008р. у Державному реєстрі земель за №0. Проведення державної реєстрації є підставою для передачі орендарю орендованого ставу, відповідно до п. 20 договору. Отже. Відповідач-2 правомірно отримав в оренду спірний став. В той же час, відсутність державної реєстрації додаткової угоди не спростовує правомірність передання відповідачу-2 в оренду спірного ставу, не призводить до недійсності самого договору та не дає підстав для визнання судом недійсним спірного договору;

- на час видання оскаржуваного розпорядження та підписання договору, Кабінетом Міністрів України не визначено розподілу повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення, що передбачено ч. 6 ст. 51 ВК України;

- суд дійшов висновку про невідповідність заходу втручання в право відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ;

- прокурор не доводить протиправності дій відповідача при отриманні земельної ділянки, позивач взагалі заперечує позовні вимоги за поданим прокурором позовом в його інтересах;

- суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2022р., задовольнити позовні вимоги.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам;

- місцевим господарським судом не надано оцінку поняттям "водне господарство" та "рибне господарство", що має істотне значення для справи, не взято до уваги докази, надані прокурором у справі. Районній державній адміністрації надані повноваження для розпорядження землями, зокрема для "ведення водного господарства", що не охоплює інший вид цільового призначення - "рибогосподарські потреби" (риборозведення). Водне господарство по суті передбачає забезпечення населення і народного господарства водою; збереження, охорону і відтворення водних об`єктів, і, звісно, попередження шкідливої дії вод і ліквідацію її наслідків. У свою чергу, рибне господарство передбачає відносини у галузі охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів, ведення рибного господарства та здійснення рибальства;

- Верховний Суд у постанові від 19.09.2019р. у аналогічній справі №615/1267/16-ц сформулював позицію: встановивши, що районна державна адміністрація, приймаючи оскаржувані розпорядження не мала передбачених законом повноважень щодо розпорядження землями державної власності для потреб ведення рибного господарства, апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, правильно вказав, що районна державна адміністрація перебрала на себе повноваження обласної державної адміністрації, правові акти індивідуальної дії районної державної адміністрації, як органом виконавчої влади, видані не у межах наданих їй законом повноважень;

- щодо твердження суду про те, що прокурором не надано доказів віднесення спірного ставу до водних об`єктів місцевого значення, то прокурор не оспорює факт того, що Рибницький став на Цибульниковій затоці є водним об`єктом загальнодержавного значення;

- суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, на які прокурор посилався як на підставу своїх вимог, зокрема щодо відсутності у Світловодської районної державної адміністрації повноважень передавати зазначену земельну ділянку в оренду для ведення рибного господарства, оскільки дані повноваження з огляду на ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) належали Кіровоградській обласній державній адміністрації (правонаступником якої щодо цих повноважень на сьогодні є Великоандрусівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області);

- під час розгляду справи ФОП Лозінським В.Д. до матеріалів справи долучено архівну копію т.1 Техно-робочого проекту "Нагульного пруду рибгоспу ім. Петровського у Цибульниковій затоці Кіровоградської області". Вказаним робочим проектом визначені умови будівництва ставу, його місткість, проте жодним чином не визначаються умови використання земельної ділянки водного фонду, не встановлюються її межі, та не міститься необхідний перелік відомостей про земельну ділянку. Тому така документація не може ототожнюватися із проведенням землеустрою, як це визначено Законом України "Про землеустрій" (що діяв на момент виникнення правовідносин);

- спеціальним законом, який регулює питання обов`язковості проведення землеустрою є Закон України "Про землеустрій", в якому визначено: землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок (ст. 20 Закону); законодавчо визначені види документації із землеустрою і серед них відсутній такий, як Техно-робочий проект, ФОП Лозінський В.Д. розробляв технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при отриманні в оренду земельної ділянки для рибогосподарських потреб із земель водного фонду Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області; ст. 50 Закону визначено, що саме проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Аналогічне за змістом зауваження викладено у висновку державної експертизи землевпорядної документації від 13.04.2007р. №1378, яка замовлялась ФОП Лозінським В.Д. до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та складання договору оренди на 25 років на земельну ділянку: "відсутність обґрунтуванням, чому ділянка надається не за проектом землеустрою";

- при укладенні спірного договору оренди землі відповідачами проігноровано вимоги ст. 13 Закону України "Про оцінку землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та не проведено обов`язкову нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначення розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності;

- безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачі у додатковій угоді від 25.02.2009р. зазначили, що вона є частиною договору оренди землі від 01.09.2008р., то ФОП Лозінський В.Д. правомірно отримав в оренду спірний став. Після надання відповідачем до суду копії додаткової угоди від 25.02.2009р., прокурором подано письмові пояснення щодо її незаконності, проте вони не взяті до уваги судом при винесенні рішення. Пунктом 10.2 додаткової угоди визначено, що дана угода набирає чинності з моменту її реєстрації та діє до кінця дії строку договору оренди землі від 01.09.2008р. Таким чином, сама додаткова угода (тобто згода між сторонами правочину) містить вимогу щодо її державної реєстрації. Відповідачами у справі до суду не надано доказів, які б підтверджували державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди від 25.02.2009р. У наданій копії відсутня відмітка щодо її державної реєстрації;

- судом не враховано, що на час укладення додаткової угоди між Світловодською районною державною адміністрацією та Лозінським В.Д. від 25.02.2009р. діяли Методичні рекомендації щодо надання водойм загальнодержавного значення, розташованих на території області, у користування на умовах оренди, які затверджені розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №774-р від 09.11.2007р.: за погодженням з органами земельних ресурсів, охорони навколишнього природного середовища, водного та рибного господарств, ветеринарної медицини та санітарно-епідеміологічних органів надають в оренду водойми загальнодержавного значення, що знаходяться на відповідних територіях (п. 5). У даному випадку при відведенні в оренду ставу такі погодження відсутні; підставою для укладення договору оренди земель водного фонду та додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду щодо використання водного об`єкта, розташованого на них, є рішення орендодавця відповідно до заяви зацікавленої особи, визначеної на конкурсних засадах, та відповідна землевпорядна документація і водогосподарський паспорт. У даному випадку конкурс не проводився, водогосподарський паспорт не розроблявся; надання в користування водойм без визначених меж здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зайнятою водою, прибережною захисною смугою та гідротехнічними спорудами, виготовленому та погодженому в установленому законодавством порядку. Проект землеустрою є обов`язковим додатком до договору оренди земель водного фонду та додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду щодо використання водного об`єкта, розташованого на них (у визначених ЗК України випадках) (п. 11). У даному випадку проект землеустрою розроблений не був;

- відповідачами при укладенні додаткової угоди від 25.02.2009р. до договору оренди землі від 01.09.2008р. порушено вимоги ст. 651 ЦК України, ст. ст. 13, 14, 18 Закону України "Про оренду землі";

- прокурором у даній справі обґрунтовано порушення вимог норм національного законодавства, а тому у даному випадку відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном.

Дніпропетровська обласна прокуратура в додаткових письмових поясненнях звернула увагу на те, що:

- прокурор в апеляційній скарзі обґрунтовує, що паспорт рибницького ставу на Цибульниковій затоці біля сіл Залотарівка-Микільське Світловодського району Кіровоградської області, який розроблено Українським державним інститутом проектування підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект" та проект нагульного рибницького ставу під назвою "Нагульний став рибколгоспу ім. Петровського в Цибульниковій затоці Кіровоградської області", який розроблено Київським відділенням інституту "Гідрорибпроект" у 1980р. не можуть ототожнюватися із проведенням землеустрою, як це визначено Законом України "Про землеустрій" (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин);

- не можна вважати дії користувача спірної земельної ділянки добросовісними, ураховуючи недодержання вимог приписів діючого законодавства, якими врегульовані питання землеустрою;

- відповідно до п. 11 Методичних рекомендацій щодо надання водойм загальнодержавного значення, розташованих на території області, у користування на умовах оренди, які затверджені розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №774-р від 09.11.2007р. надання в користування водойм здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зайнятої водою, прибережною захисною смугою та гідротехнічними спорудами, виготовленому та погодженому в установленому законодавством порядку. Проект землеустрою є обов`язковим додатком до договору оренди земель водного фонду та додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду щодо використання водного об`єкта, розташованого на них;

- Лозінський В.Д. набув право користування відповідною земельною ділянкою у незаконний спосіб, оскільки юридичне оформлення права користування на землю стало можливим у результаті укладення договору оренди від 01.09.2008р. та додаткової угоди від 25.02.2009р. всупереч положень ЗК України, Закону України "Про землеустрій";

- у даному випадку відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2022р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 03.11.2022р.

15.09.2022р. від Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області надійшла заява, в якій заявник просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, розгляд справи провести без участі відповідача, а також повідомив, що інших заяв, клопотань, відводів сторона не має.

Судове засідання 03.11.2022р. відбулось за участю прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури та представника Фізичної особи - підприємця Лозінського В.Д., які надали пояснення по апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 03.11.2022р. оголошено перерву до 24.11.2022р.

Судове засідання, призначене на 24.11.2022р. не відбулось, оскільки у зв`язку з аварійними/екстреними відключеннями енергопостачання в м. Дніпрі з 08 год. 34 хв. до 13 год. 15 хв. в Центральному апеляційному господарському суді була відсутня електроенергія, що підтверджується відповідним актом від 24.11.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2022р. розгляд справи призначено в судовому засіданні на 08.12.2022р.

В судовому засіданні 08.12.2022р. прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури та представник Фізичної особи - підприємця Лозінського В.Д. надали додаткові пояснення по апеляційній скарзі.

В призначене судове засідання (08.12.2022р.) повноважний представник позивача не з`явився, поважних причин нез`явлення суду не повідомив, про час та дату судового засідання був сповіщений належним чином, у встановлений ГПК України спосіб.

Розгляд даної справи здійснюється у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Оскільки явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності повноважних представників позивача та відповідача - Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області.

В судовому засіданні 08.12.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Розпорядженням Світловодської районної державної адміністрації №83-р від 05.02.2007р. передано в оренду приватному підприємцю Лозінському В.Д. земельну ділянку загальною площею 326,95 га, з них: водне дзеркало -272,30686 га; захисна смуга (пасовища) - 25,72393 га; болото - 26,00275 га; споруда дамби - 2,91410 га із земель водного фонду Микільської сільської ради терміном на 25 років для рибогосподарських потреб. Оренда становить: водне дзеркало 330 грн. за 1 га, захисна смуга (пасовища) 49 грн. за 1 га, болото - 65 грн. за 1 га, споруда дамби передається в оренду безоплатно (т.1, а.с.150).

Вказаним розпорядженням зобов`язано приватного підприємця Лозінського В.Д. в тримісячний термін виготовити технічну документацію по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На підставі заяви Лозінського В.Д. від 06.02.2007р. Приватне підприємство "Технічне земельне бюро" розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається в оренду на 25 років для рибогосподарських потреб ПП Лозінському Вадиму Дем`яновичу (т.1, а.с.32-50).

01.09.2008р. між Світловодською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Лозінським В.Д. укладено договір оренди землі на підставі розпорядження Світловодської районної державної адміністрації №83-р від 05.02.2007р., згідно з яким орендар приймає на строк 49 років земельну ділянку загальною площею 326,95 га, з них: водне дзеркало - 272,30686 га; захисна смуга (пасовища) - 25,72393 га; болото - 26,00275 га споруда дамби - 2,91410 га для рибогосподарських потреб із земель водного фонду Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена (т.1, а.с.51-55).

Вказаний договір оренди зареєстровано 13.11.2008р., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №0. Між Світловодською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Лозінським В.Д. 13.11.2008р. підписано акт про передачу та прийом земельної ділянки, яка надається в оренду.

На виконання вказаного договору в користування відповідачу передано ставок площею 272,30686 га, пасовища - 25,72393 га, гідротехнічну споруду (дамбу) - 2,91410 га та болото в розмірі 26, 00275 га, що підтверджується актом від 13.11.2008р. про передачу та прийом земельної ділянки, яка надається в оренду (т.1, а.с.57).

25.02.2009р. між Світловодською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Лозінським В.Д. укладена додаткова угода (т.1, а.с.152). Вказана додаткова угода підписана повноважними представниками сторін та погоджена Кіровоградським обласним управлінням водних ресурсів та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області, що підтверджується відповідними відмітками на додатковій угоді (т.1, а.с.155). Разом із тим, докази державної реєстрації вказаної додаткової угоди в матеріалах справи відсутні.

На виконання вказаної додаткової угоди, 25.02.2009р. між Світловодською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Лозінським В.Д. підписано акт приймання-передачі до додаткової угоди до договору оренди щодо використання водного об`єкта, розташованого на ній, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування водний об`єкт площею, 272,30686 га, розташований на земельній ділянці водного фонду на території Микільської сільської ради та гідромеханічну споруду, що утворює водний об`єкт (т.1, а.с.156).

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що при наданні спірної земельної ділянки державної власності в оренду, було допущено порушення вимог ст. ст. 20, 25, 50 Закону України "Про землеустрій". Крім того, водний об`єкт у користування Приватному підприємцю Лозінському Вадиму Дем`яновичу було передано не уповноваженим органом - Світловодською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та без відповідного погодження договору з державним органом охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Також, прокурор посилається на те, що відповідачем-2 не розроблено проект землеустрою орендованого ставка.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, місцевий господарський суд 19.07.2022р. ухвалив оскаржуване рішення.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Звертаючись до суду із заявою про захист державних інтересів прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді.

Згідно із п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор, зокрема, має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням) (п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Частиною 3 ст. 53 ГПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що органом уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зважаючи на положення Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 51 ВК України та ст. 122 ЗК України, є Кіровоградська обласна державна адміністрація.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до питань, що вирішуються місцевими державними адміністраціями віднесено питання використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації") місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль, у тому числі й за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

За змістом ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право, у тому числі, звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №186-р від 18.05.2015р. "Про делегування департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації повноважень стосовно надання в оренду водних об`єктів, розташованих на території Кіровоградської області" Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації від імені обласної державної адміністрації делеговано, серед іншого, укладати, переукладати, вносити зміни та розривати з орендарями земель водного фонду договори оренди щодо користування водними об`єктами. Цим же розпорядженням передбачено районним державним адміністраціям відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 770 ЦК України до 01.07.2015р. передати до департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації завірені належним чином копії договорів оренди та додаткові угоди стосовно водних об`єктів, розташованих на їх території.

За інформацією Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації від 15.12.2020р. розпорядженням голови облдержадміністрації №198-р від 02.03.2020р. Департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації делеговано право виступати організатором земельних торгів по продажу права користування на умовах оренди, укладати, переукладати, вносити зміни та розривати з орендарями земель водного фонду договори щодо користування водними об`єктами.

На запит прокурора від 18.12.2020р. щодо правових підстав використання земель водного фонду та водного об`єкта - рибницького ставу на Цибульниковій затоці біля сіл Золотарівка - Микільське Світловодського району Кіровоградської області, надання копії договору оренди, паспорта водного об`єкта тощо, Департамент екології та природних ресурсів облдержадміністрації повідомив, що запитувані документи та інформація в департаменті відсутня.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором 04.03.2021р. скеровано до Кіровоградської обласної державної адміністрації повідомлення про намір звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що Кіровоградською обласною державною адміністрацією, як органом, який був уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, упродовж тривалого часу, жодних заходів до надання правової оцінки правомірності використання Приватним підприємцем Лозінським В.Д. земель водного фонду разом із водним об`єктом та щодо необхідності повернення водного об`єкту у комплексі із земельною ділянкою водного фонду не вжито.

Ураховуючи пріоритетність земельних відносин у державі, законодавчо визначену важливість додержання порядку розпорядження землями водного фонду, водними об`єктами та недопущення порушення органами влади та органами місцевого самоврядування вимог ст. 19 Конституції України, беручи до уваги, що спірні правовідносини виникли ще у 2007р., у прокурора було достатньо підстав вважати, що у даному випадку має місце невжиття жодних заходів Кіровоградською обласною державною адміністрацією протягом розумного строку.

Порушення, що мають наслідком використання земель водного фонду та водного об`єкту усупереч приписам закону, викликають необхідність невідкладного пред`явлення такого позову прокурором.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.11.2018р. у справі №504/2864/13-ц сформулювала висновок, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням статті 59 ЗК України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції правомірно встановлено наявність підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2021р. у даній справі замінено сторону позивача - орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кіровоградську обласну державну адміністрацію правонаступником - органом, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Великоандрусівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області.

Позивач у справі - Великоандрусівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області проти задоволення позовних вимог прокурора заперечує. При цьому позивач зазначає, що орендуючи водний об`єкт ФОП Лозінський В.Д. не порушує права позивача щодо використання та розпорядження водним об`єктом. Також задоволення позову прокурора позбавить сільську раду надходжень до місцевого бюджету орендної плати за користування водним об`єктом, створить додаткові видатки на охорону водного об`єкта на невизначений час.

Заперечення позову позивачем не позбавляє права прокурора підтримувати заявлені ним позовні вимоги.

Предметом позову у даній справі, з урахуванням заяви прокурора №15/1-8365 від 24.12.2021р. про уточнення позовних вимог, є:

- визнання недійсним розпорядження голови Світловодської районної державної адміністрації від 05.02.2007р. №83-р;

- визнання недійсним договору оренди землі від 01.09.2008р., укладеного між Світловодською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Лозінським Вадимом Дем`яновичем, який зареєстрований 13.11.2008р. у Державному реєстрі земель за №0;

- усунення перешкод власнику - державі в особі Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області - у здійсненні права користування та розпорядження водним об`єктом та земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання приватного підприємця Лозінського Вадима Дем`яновича повернути державі в особі Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 326,95 га, з них: водне дзеркало - 272,30686 га, захисна смуга (пасовища) - 25,72393 га, болото - 26,00275 га, споруда дамби - 2,91410 га із земель водного фонду Микільської сільської ради Світловосдького району Кіровоградської області.

Під час розгляду спорів щодо визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передання земельної ділянки у користування фізичним чи юридичним особам судам належить установити, чи діяв цей орган в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, а саме чи дотримано ним порядок передання земельної ділянки з урахуванням її цільового призначення та особливостей правового режиму, чи не порушено при цьому права та законні інтереси власника такої земельної ділянки, зокрема, відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 14 Конституції України, з якою кореспондуються положення ч. ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України та ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачені повноваження місцевої державної адміністрації, зокрема щодо розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

За змістом ст. 19 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до п. "а" ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 1 Водного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час укладення договору оренди) встановлено, що у цьому Кодексі вживаються, зокрема, такі терміни: водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт); рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей; ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн кубічних метрів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.

Землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020р. у справі №372/1684/14-ц).

Згідно із ст. 85 ВК України Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 59 ЗК України визначене право на землі водного фонду. Так, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ч. 1). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4). Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Частиною 1 ст. 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, підставою для надання в оренду земельної ділянки державної або комунальної власності та передумовою укладення відповідного договору (договорів) є рішення особи, яка здійснює розпорядження нею від імені власника.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ВК України поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків належать до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Рибницький став на Цибульниковій затоці (басейн річки Дніпро) біля сіл Золотарівка-Микільське Світловодського району Кіровоградської області - є водним об`єктом загальнодержавного значення, що підтверджується п. 13.1. Паспорту рибацького ставу на Цибульській затоці біля сіл Заторівка-Микільське Світловодського району Кіровоградської області для фізичної особи - приватного підприємця Лозінського Вадима, розробленого Українським державним інститутом проектування підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект" - (т.1, а.с.165-182).

При цьому, прокурором не спростовано віднесення спірного ставу до водного об`єкту загальнодержавного значення. Крім того, в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що не оспорює факт того, що Рибницький став на Цибульниковій затоці є водним об`єктом загальнодержавного значення.

Статтею 51 ВК України врегульовані правовідносини щодо користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди. Так, у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради. Окремі повноваження щодо надання водних об`єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам. Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Таким чином, за змістом вказаної статті місцеві державні адміністрації безпосередньо визначені орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин законодавцем була передбачена можливість передачі у користування на умовах оренди водних об`єктів для риборозведення, тобто з метою їх цільового використання.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Таким чином, районна державна адміністрація, охоплюється визначенням - місцева державна адміністрація.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

На час видання оскаржуваного розпорядження та підписання спірного договору, Кабінетом Міністрів України не було визначено розподілу повноважень щодо передачі в оренду водних об`єктів загальнодержавного значення, що передбачено ч. 6 ст. 51 ВК України.

Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття земель водного фонду у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Доводи прокурора щодо ненадання судом правової оцінки поняттям "водне господарство" та "рибне господарство" в контексті дослідження повноважень Світловодської районної державної адміністрації на розпорядження земельними ділянками не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Так, стаття 122 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування. Зокрема, частиною третьою вказаної статті передбачено право районних державних адміністрацій надання земельної ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам для ведення водного господарства.

Проте Світловодською районною державною адміністрацією не приймалось рішення про надання земельної ділянки площею 323,95 га у постійне користування Приватного підприємця Лозінського В.Д.

Як вбачається із змісту розпорядження Голови Світловодської районної державної адміністрації від 05 лютого 2007р. №83-р земельна ділянка передається Лозінському В.Д. в оренду терміном на 25 років для риборозведення. В якості правової підстави вчинення відповідного розпорядження зазначено норми ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 17, 58, 59, 93, 124 ЗК України, ст. 5 Закону України "Про оренду землі".

Слід звернути увагу, що ВК України окремо визначає у ст.ст. 51 Кодексу перелік орендодавців водних об`єктів, а в ст. 124 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок в оренду.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що на час укладення спірного договору оренди Світловодська районна державна адміністрація Кіровоградської області була наділена повноваженнями щодо передачі в оренду водного об`єкта загальнодержавного значення, в тому числі для рибогосподарських потреб, оскільки ці повноваження не виключені з її компетенції.

Щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі №615/1267/16-ц слід зазначити наступне.

У вказаній справі Суд дійшов висновку, що районна державна адміністрація не мала передбачених законом повноважень щодо розпорядження землями державної власності для потреб ведення рибного господарства, перебравши на себе повноваження обласної державної адміністрації. При цьому Суд погодився з доводами суду апеляційної інстанції, якими встановлено обставини прийняття у липні та листопаді 2011р. розпоряджень голови районної державної адміністрації про відведення особі земельної ділянки та укладення у липні 2012р. договору оренди земельної ділянки для рибогосподарських потреб.

Разом із тим у справі, що розглядається розпорядження Світловодської районної державної адміністрації №83-р було прийнято 05 лютого 2007 року, а договір оренди землі укладено 01 вересня 2008 року.

В подальшому законодавцем було внесено істотні зміни, як до Земельного кодексу України, так і до Водного кодексу України, які вплинули на правове регулювання відповідних правовідносин, у тому числі щодо повноважень органів державної влади та місцевого самоврядування на розпорядження земельними ділянками.

Також були прийняті нові нормативні акти Закон України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" від 08.07.2011р., Закон України "Про аквакультуру" від 08.09.2012р., на який, зокрема, посилається Суд в постанові у справі №615/1267/16-ц.

Зазначені обставини не дають підстав для механічного застосування викладеної Верховним Судом у вказаній справі правової позиції до правовідносин у справі №912/878/21.

Щодо доводів прокурора про не розроблення відповідачем-2 проекту землеустрою орендованого ставу, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5-10 і більше років. Документація із землеустрою - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно зі ст. 20 Закону землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Видами документації із землеустрою є як проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок так і технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно із ст. 50 Законом України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004р. №677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до паспорту рибницького ставу на Цибульниковій затоці біля сіл Золотарівка-Микільське Світловодського району Кіровоградської області, розробленого Українським державним інститутом проектування підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект" - проект нагульного рибницького ставу розроблений колишнім Київським відділенням інституту "Гідрорибпроект" (теперішній Український державний інститут проектування підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект") у 1980 році під назвою "Нагульний став рибколгоспу ім. Петровського в Цибульниковій затоці Кіровоградської області. Будівництво ставу здійснено у 1981 - 1984 роках.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що оскільки раніше вже було розроблено проект рибницького ставу на підставі нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, а тому така земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення та не потребує розроблення проекту відведення.

Щодо доводів прокурора про відсутність державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до п. 10.1 додаткової угоди остання укладена на строк дії договору оренди землі від 01.09.2008р. Ця угода погоджена з Кіровоградським обласним управлінням водних ресурсів та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської області.

Згідно з п. 10.2 додаткової угоди вона набирає чинності з моменту її реєстрації та діє до кінця дії строку договору оренди землі від 01.09.2008р.

Матеріали справи дійсно не містять доказів державної реєстрації додаткової угоди від 25.02.2009р.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено державну реєстрацію договору оренди 13.11.2008р. у Державному реєстрі земель за №0. Проведення державної реєстрації є підставою для передачі орендарю земельної ділянки, відповідно до п. 20 договору.

Таким чином, відповідач-2 отримав в оренду земельну ділянку на підставі договору оренди від 13.11.2008р.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність державної реєстрації додаткової угоди не спростовує правомірність передання відповідачу-2 в оренду земельної ділянки, не призводить до недійсності самого договору оренди та не дає підстав для визнання судом недійсним спірного договору.

Слід також звернути увагу, що у позовній заяві прокурора в якості підстав для повернення орендованої земельної ділянки не було зазначено відсутність укладеної додаткової угоди до договору оренди землі, як було передбачено розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 09.11.2007р. №774-р "Про методичні рекомендації по наданню водойм загальнодержавного значення, розташованих на території області на умовах оренди".

При цьому, позивач у справі також не позбавлений права звернутися до відповідача-2 з пропозицією про укладення додаткової угоди для приведення договірних відносин між сторонами у відповідність із змінами у законодавстві України, а також вимагати розірвати укладений договір оренди у разі невиконання орендарем обов`язків, передбачених договором.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) знайшов своє застосування принцип правової визначеності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), "Стіл та інші проти Сполученого Королівства" (Steel and others v. the United Kingdom) та ін.).

ЄСПЛ неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним: громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа "Санді Таймз проти Сполученого Королівства" The Sunday Times v. The United Kingdom №1 заява 6538/74 пункт 46). У справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France) ЄСПЛ зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.

При існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.

Так, статтею 9 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було прямо передбачено можливість передання органам виконавчої влади або місцевого самоврядування на умовах оренди земельних ділянок прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для рибогосподарських потреб громадянам та юридичним особам.

При цьому, ЗК України не містив норми про розмежування повноважень органів виконавчої влади по наданню земельних ділянок в оренду. Статтею 122 ЗК України були визначені відповідні повноваження по наданню земельних ділянок у постійне користування.

Разом із тим ВК України (ст. 51) визначаючи в якості орендодавців водних об`єктів загальнодержавного значення Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації передбачав, що розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів в оренду визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Проте, на час виникнення спірних правовідносин норми про розподіл повноважень, у тому числі місцевих державних адміністрацій по передачі водних об`єктів в оренду були відсутні.

Таким чином, норми щодо повноважень місцевих державних адміністрацій щодо передачі водних об`єктів в оренду в законодавсті України не забезпечували повного і точного врегулювання відповідних правовідносин.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (заява №29979/04), суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII) (п.71).

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу, що правова позиція ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, якщо такі мали місце, а державні органи не можуть вимагати повернення до попереднього стану, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986р., "Щокін проти України" від 14.10.2010р., "Сєрков проти України" від 07.07.2011р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009р., "Трегубенко проти України" від 02.11.2004р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014р.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Прокурором не доведено факту наявності протиправної поведінки відповідача-2 пов`язаної із отриманням в оренду земельної ділянки водного фонду.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про невідповідність заходу втручання в право відповідача-2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять порушення судом норм матеріального і процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності із нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення були дотримані.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд, з підстав, викладених у п. 3.3 даної постанови, дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2022р. у справі №912/878/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.12.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін