ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Справа №921/229/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Желік М.Б.,

Матущака О.І.,

секретар судового засідання Багряк Ю.А.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Панькевич Р.В.

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: Несторак Х.І.;

від відповідача: Янчак Г.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Тернопільобленерго, №4367/40 від 20.10.2022 (вх. № 01-05/2615/22 від 26.10.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2022, повний текст рішення складено 07.10.2022

у справі № 921/229/22 (суддя Шумський І.П.)

за позовом: Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, в інтересах держави в особі позивачів:

1. Міністерство енергетики України, вул. Хрещатик, 30, м. Київ

2. Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, вул. Стрийська, 35, м. Львів,

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго", вул. Енергетична, 2, м. Тернопіль,

про стягнення частини чистого прибутку за результатами фінансово господарської діяльності Товариства у 2018 році,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків до Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про стягнення 10 010 964, 33 грн частини чистого прибутку за результатами фінансово господарської діяльності Товариства у 2018 році.

В обґрунтування позову прокурор вказує, що держава Україна є власником 31154360 простих іменних документарних акцій ВАТ "Тернопільобленерго", що становить 50,999 % статутного капіталу, управління якими здійснює Фонд державного майна України на підставі повноважень, делегованих Кабінетом Міністрів України.

Дані фінансової звітності ВАТ «Тернопільобленерго» за 2018 рік вказують на те, що ним отримано прибуток в сумі 49074000 грн.

На підставі абз. 8 ч.5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», постанови Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» (в редакції від 24.04.2019) з урахуванням встановленого п. 1 цієї постанови базового нормативу 50%, відповідачем до 01.07.2019 сплачено до Державного бюджету України дивіденди за наслідками фінансово-господарської діяльності у 2018 року на загальну суму 12603000 грн (з яких кошти в сумі 89440 грн, як надлишково сплачені, повернуто (зараховано) Львівським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в оплату військового збору).

У позовній заяві, прокурор зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 1015 від 04.12.2019 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни у постанову Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» і змінено базовий норматив відрахування частки прибутку, а саме встановлено його у розмірі 90%. З врахуванням збільшення базового нормативу відрахування частки прибутку, прокурор вважає, що дивіденди за наслідками фінансово-господарської діяльності у 2018 які підлягають стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України мають становити 22 524 524,33 грн, тому з відповідача на користь Фонду державного майна України належить достягнути ще 10 010 964, 33 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2022 у справі №921/229/22 позов Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі позивачів Фонду державного майна України та Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків задоволено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" до Державного бюджету України частину чистого прибутку за результатами фінансово господарської діяльності цього товариства у 2018 році у сумі 10 010 964 гривень 33 копійки (десять мільйонів десять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні тридцять три копійки) та 150 164 гривень 46 копійки (сто п`ятдесят тисяч сто шістдесят чотири гривні сорок шість копійок), сплаченого судового збору.

З`ясувавши, що уповноваженими органами для здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України та Західне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, суд першої інстанції встановив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі зазначених органів у даній справі, Господарський суд Тернопільської області дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом установлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019, ВАТ «Тернопільобленерго» до 01.07.2019 сплачено частину чистого прибутку (доходу) за наслідками фінансово-господарської діяльності у 2018 році в сумі 12603000 грн, згідно платіжних доручень: №12 від 20.06.2019 на суму 220000 грн; №18 від 19.06.2019 на суму 256000 грн; №40 від 25.06.2019 на суму 1000000 грн; №22 від 24.06.2019 на суму 1300000 грн; №52 від 10.06.2022 на суму 1237560 грн; №3 від 27.06.2019 на суму 8589440 грн.

01.07.2019 відповідач звернувся з листом №3080/33 до позивача 2, у якому повідомив, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019 базовий норматив відрахувань частки прибутку по сплаті частини чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності ВАТ «Тернопільобленерго» за 2018 рік складає 12513560 грн, у той час, як фактично перерахована сума склала 12603000 грн. У зв`язку з цим, відповідач просив надлишково перерераховані кошти в розмірі 89440 грн зарахувати в якості оплати військового збору.

У відповідь на це звернення позивач 2 листом №36525/10/28-10-48-11 від 24.07.2019 повідомив, що 23.07.2019 надміру сплачені грошові зобов`язання по частині чистого прибутку (доходу) господарських організацій в сумі 89440 грн зараховані в оплату військового збору.

Отже, кошти в сумі 12513560 грн (в якості дивідендів) сплачені відповідачем за наслідками фінансово-господарської діяльності у 2018 році, виходячи з встановленого постановою Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019 базового нормативу 50 % частки прибутку пропорційно розміру частки держави у статутному капіталі ВАТ «Тернопільобленерго».

Надалі, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №1015 від 04.12.2019 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (яка набрала чинності 17.12.2019) внесено зміни до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №364 від 24.04.2019 Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та визначено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 90%.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі № 1 -7/99 дію нормативного акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що адміністративна справа №640/10694/19 та адміністративна справа №640/11144/21 предметом позову яких було визнання протиправним та нечинним п. 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1015, в частині його застосування до позивачів в адміністративних справах, що мало наслідком нечинність таких змін (п. 3 постанови КМУ №1015 від 04.12.2019) лише для тих суб`єктів ринку господарювання, які оскаржували таку постанову про внесення змін.

Оскільки ВАТ «Тернопільобленерго» не зверталося з позовом до адміністративного суду про визнання нечинним п. 3 постанови КМУ №1015 від 04.12.2019, то така щодо нього є чинною і підлягає виконанню, тому суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог прокурора у даній справі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ВАТ "Тернопільобленерго" оскаржило таке в апеляційному порядку. На думку апелянта суд першої інстанції постановив рішення в даній справі з порушенням ст. 8 Конституції України щодо принципу верховенства права, ст. 152 Конституції України та ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», які передбачають, що закони або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

В апеляційній скарзі ВАТ «Тернопільобленерго» зазначає, що станом на 01.05.2019 діяла норма абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» в якій було зазначено, що господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, але не менше 30 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 № 364 базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн.грн., затверджено у розмірі 50%.

Відповідач зазначає, що ним 27.06.2019 (тобто до 01.07.2019) було здійснено останній платіж, згідно якого сплачено 12 603 000, 00 грн базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності. Поряд з тим, відповідач зазначає, що сплачена ним сума є на 89 440, 00 грн більшою ніж, сума що підлягала сплаті відповідно до положення КМУ № 24.04.2019 № 364 і дорівнювала 12 513 560, 00 грн. і що надмірно сплачену суму коштів було зараховано в оплату військового збору за заявою платника.

За наведених вище обставин, стверджує відповідач, на державну частку в зазначеному Законом порядку та у передбачений ним же строк було сплачено суму, яка відповідає базовому нормативу, визначеному постановою від 24.04.2019 № 364, а відповідний обов`язок ВАТ «Тернопільобленерго» щодо сплати частини прибутку господарського товариства на державну частку, передбачений Законом, припинився згідно чинного законодавства належним виконанням.

При цьому, вказує відповідач, враховуючи неможливість поширення дії нормативно-правового акту на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом, дату набрання чинності постанови KM України від 04.12.2019 № 1015 (17.12.2019), остання не повинна бути застосована для нарахування частини прибутку на державну частку за 2018 рік, а тому є протиправним збільшення нормативу до 90 відсотків для даного виду платежу.

Також відповідач в апеляційній скарзі зазначає про визнання неконституційним з 22.07.2020 абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» відповідно рішення Конституційного суду України від 22.07.2020 № 8-р(І)/2020 за результатами розгляду справи № 3-313/2019 (7438/19).

На думку відповідача судом першої інстанції безпідставно ототожнено платіж, що є предметом спору, з тим, що передбачений в п.17 ч.2 ст.29 Бюджетного кодексу України - «частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету». Зазначена норма предмету спору взагалі не стосується, не було передбачено цей платіж і чиним на 2018-2019 роки Податковим кодексом України.

Відповідач просить суд апеляційної інстанції зважити на ту обставину, що на дату постановлення рішення у даному спорі жоден інший Закон не визначає для ВАТ «Тернопільобленерго» обов`язку та порядку оплати зазначеної у рішенні суду суми за результатами господарської діяльності у 2018 році в порядку іншому, ніж Закон України «Про акціонерні товариства».

Не погоджується апелянт також з висновками суду першої інстанції про те, що прокуратурою дотримано норми чинного законодавства щодо порядку дотримання процедури звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Західного міжрегіонального. На думку апелянта, прокуратурою в даному випадку порушені вимоги ст. 53 ГПК України, частина 4 якої зобов`язує прокурора, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обгрунтувати, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора а також зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська обласна прокуратура не погоджується з доводами апеляційної скарги ВАТ «Тернопільобленерго» і просить залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що у статутному капіталі ВАТ «Тернопільобленерго» частка держави становить 50,9900 %, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 № 364.

На виплату дивідендів у Державний бюджет України акціонерам товариства спрямовано 50 % чистого прибутку, отриманого за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році, що становить 12 513 560,00 грн (всього сплачено - 12 603 000,00 грн, а надлишкова сума в розмірі 89 440,00 грн повернута (зарахована) Львівським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в оплату військового збору). При цьому, загальний розмір чистого прибутку за підсумками роботи Товариства за 2018 рік встановлено у сумі 49 074 000,00 гривень.

До вказаної вище Постанови Постановою Кабінету Міністрів України № 364 від 24.04.2019, 04.12.2019 внесено зміни Постановою Кабінету Міністрів України №1015 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» та визначено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 90%.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі № 1 -7/99 дію нормативного акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. При цьому, усі нормативно-правові акти за вказаним критерієм (тривалістю їх дії) поділяють на два види: акти з невизначеним строком дії, тобто для яких не встановлений кінцевий момент їх дії та акти тимчасової дії, тривалість якої залежить від різних заздалегідь визначених обставин.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України №1015 від 04.12.2019 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» не оскаржувалася ВАТ «Тернопільобленерго» в порядку, визначеному ст.264 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто є обов`язковою для виконання відповідачем. З врахуванням наведеного суд першої інстанції, на думку прокурора дійшов правомірних висновків про задоволення позову у справі № 921/229/22.

Щодо неконституційності положень абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» прокурор зазначає про те, що ця норма закону була чинна в момент виникнення спірних правовідносин, не чинною вона стала з 22.07.2020 (момент ухвалення рішення Конституційним судом ), тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2022 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущака О.І., Желік М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Тернопільобленерго та призначено розгляд справи на 28.11.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 відкладено розгляд справи на 12.12.2022 та Замінено відповідача-1 у справі №921/229/22 з Фонду державного майна України на його правонаступника Міністерство енергетики України.

У судовому засіданні 12.12.2022 відповідач підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просив суд скасувати оскаржуване судове рішення і прийняти нове, яким у позові відмовити.

Прокурор та представник відповідача 2 заперечили доводи апеляційної скарги відповідача та просили залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Міністерство енергетики України не забезпечило участі уповноваженого представника в судове засідання 12.12.2022, про час та місце розгляду даної справи було повідомлене на офіційні електронні адреси, взяті з офіційного сайту Міністерства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

З врахуванням того, що участь представників сторін обов`язковою у судове засідання 12.12.2022 не визнавалась, беручи до уваги встановлений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Міністерства енергетики України.

Розглянувши апеляційну скаргу відповідача, Західний апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ВАТ "Тернопільобленерго", затвердженого рішенням загальних зборів ДАЕК «Тернопільобленерго» (оформлене протоколом № 2 від 15.02.1999), ВАТ "Тернопільобленерго" є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Тернопільобленерго", заснованої у формі відкритого акціонерного товариства відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №134 від 28.07.1995, шляхом перетворення Державного енергопостачального підприємства "Тернопільобленерго" у державну акціонерну енергопостачальну компанію "Тернопільобленерго" відповідно до Указу Президента України №282/95 від 04.04.1995 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України».

Згідно з п. 2.1 статуту ВАТ «Тернопільобленерго» головною метою діяльності товариства є одержання прибутку шляхом забезпечення потреб споживачів в електричній енергії та в інших товарах і послугах, відповідно до предмету діяльності в умовах функціонування Об`єднаної енергетичної системи України та на задоволення економічних і суспільних потреб акціонерів і працівників товариства.

З інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи ВАТ "Тернопільобленерго" (), п. 5.1, п. 5.2 статуту ВАТ "Тернопільобленерго" статутний фонд ВАТ "Тернопільобленерго" становить 15272040 грн та розподілений на 61088160 простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн кожна.

На офіційному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України оприлюднено інформацію згідно якої держава Україна є власником 31154360 простих іменних документарних акцій ВАТ "Тернопільобленерго", що становить 50,9900 % статутного капіталу.

Згідно даних фінансової звітності ВАТ «Тернопільобленерго» чистий фінансовий результат (прибуток) за наслідками фінансово-господарської діяльності за 2018 рік складає 49074000 грн.

Згідно з наданої Фондом державного майна України інформації в листі №10-17-12046 від 27.05.2021 (а. с. 112, 114, т. 1), Фондом як органом управління корпоративними правами держави у статутному капіталі ВАТ «Тернопільобленерго», з 2013 року загальні збори для прийняття рішення по питанню затвердження загального розміру річних дивідендів за підсумками роботи товариства та їх виплату не скликалися у зв`язку із неможливістю складення переліку його акціонерів (реєстру власників іменних цінних паперів), посилаючись на обставини, наведені у судових рішеннях у справі №921/42/17-г/8.

Рахунковою палатою з 29.07.2020 по 21.09.2020 проведено захід державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) ефективності управління Фондом державного майна України корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також законності, своєчасності і повноти прийняття управлінських рішень щодо управління корпоративними правами держави.

За наслідками проведення контрольного заходу Рахунковою палатою підготовлено Звіт про результати аудиту ефективності управління Фондом державного майна корпоративними правами держави, що мають фінансові наслідки для державного бюджету, затверджений рішенням Рахункової палати від 27.10.2020 № 28-6 (а. с. 79-101, т. 1), який опубліковано на офіційному веб-сайті Рахункової палати.

Викладені в Звіті від 27.10.2020 № 28-2 висновки вказують на те, що ВАТ «Тернопільобленерго» рішення загальних зборів про розподіл дивідендів не приймало, а перерахування у 2019 році до державного бюджету частини чистого прибутку здійснило за нормативом 50% від розміру в сумі 12603000 грн, що призвело до недоотримання Державним бюджетом України грошових коштів у сумі 9921524,33 грн.

Дослідивши обставини справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 4 ГПК України гарантовано право юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. А також зазначено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова ВП ВС від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до пп. а) п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд державного майна України здійснює управління корпоративними правами держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Функції з управління корпоративними правами держави в статутному капіталі ВАТ «Тернопільобленерго» покладені на Фонд державного майна України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 № 271, з визначеним розміром пакету акцій 50,999%.

Підпунктом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» встановлено, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету (у даному випадку, Західне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків), забезпечують відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевого бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також; ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру нарахованих до державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ВАТ «Тернопільобленерго» 02.01.1992 взято на облік як платника податків Західним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.

З наведеного вбачається, що пред`явлення позову прокурором у даній справі в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (як органу, що здійснює управління корпоративними правами держави в статутному капіталі ВАТ «Тернопільобленерго») та Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби (як органу, що контролює справляння податків з ВАТ «Тернопільобленерго» та їх надходжень до Державного бюджету України) є правомірним та обгрунтованим.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 замінено відповідача-1 у справі №921/229/22 з Фонду державного майна України на його правонаступника Міністерство енергетики України, оскільки згідно виписки ПАТ «Укргазбанк» № 2827 від 03.11.2022 Фондом державного майна України списано пакет акцій ВАТ «Тернопільобленерго» у розмірі 50,99 % і передано його Міністерству енергетики України, відповідно до розпорядження визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 1222-р від 15.09.2021.

Також в матеріалах справи наявна перепииска Тернопільської обласної прокуратури з Фондом державного майна України та Західним міжрегіональним управлінням державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (а. с. 105-143) щодо встановлених на думку прокурора порушень в частині недоплати до Державного бюджету України дивідендів ВАТ «Тернопільобленерго» за наслідками фінансово-господарської діяльності товариства за 2018 рік. Також матеріали справи, окрім зазначеної переписки, містить листи-повідомлення від 19.05.2022 адресовані Фонду державного майна України (№ 15-220вих-22) та Західному міжрегіональному управлінню державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (№15-221вих-22), в яких прокурор повідомляє їх про намір звернутися з даним позовом до суду.

Таким чином, окрім правомірного визначення суб`єктів звернення в інтересах держави яких заявлено позов прокурором у даній справі, ним також дотримано порядку звернення з даним позовом до суду, який визначений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо суті спору.

Відповідно до абз. 1, 4, 5 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів та сплачують до державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах.

Статтею 9 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Частиною 1 ст. 20 та п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства» зазначено, що акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи, зокрема, право на отримання дивідендів.

Дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами (абз. 1, 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року.

Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства належить, зокрема: розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище до 01.05.2019 загальні збори акціонерів ВАТ «Тернопільобленерго» проведені не були, відтак рішень про відрахування частини чистого прибутку на виплату дивідендів не приймалось.

Поряд з тим, відповідно абз 8. ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, але не менше 30 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним (станом на 01.05.2019 дана норма права була чинною).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 № 364 базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн.грн., затверджено у розмірі 50%.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відповідно до платіжних доручень № 12 від 20.06.2019 на суму 220 000, 00 грн, № 18 від 19.06.2019 на суму 256 000, 00 грн, № 40 від 25.06.2019 на суму 1 000 000, 00 грн, № 22 від 24.06.2019 на суму 1 300 000, 00 грн, № 52 від 10.06.2019 на суму 1 237 560, 00 грн, № 3 від 27.06.2019 відповідачем сплачено до Державного бюджету України 12 603 000, 00 грн частини чистого прибутку за 2018 рік. Така оплата здійснена відповідачем до 01.07.2019, тобто з дотриманням положень зазначеної вище ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Окрім того з матеріалів даної справи також вбачається, що перерахована відповідачем сума перевищувала встановлений норматив відрахування, оскільки становила 50,357 %. Тому листом відповідач звернувся до Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про те, що фактичний розмір частини прибутку за 2018 рік, який підлягав до сплати, становив 12 513 560 грн. Тому надлишкова сума 89 440, 00 грн була повернута шляхом зарахування в оплату військового збору Львівським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, що відображено в листі АТ «Тернопільобленерго» від 01.07.2019 №3080/33 та листі Офісу великих платників податків ДФС від 24.07.2019 №36525/10/28-10-48-1 (а. с. 205, 206, т. 1).

В подальшому, вже після виконання відповідачем його обов`язку по сплаті частини прибутку господарського товариства на державну частку, 04.12.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1015 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою було внесено зміни до п. 1 зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держав»: 1) в абзаці першому слова і цифри "які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків" замінити словами і цифрами «у розмірі 90 відсотків». Чим фактично було збільшено розмір базового нормативу відрахування частки прибутку, господарського товариства у статутному капіталі яких є корпоративні права держави з 50 % до 90 %.

Постанова Кабінету Міністрів України № 1015 від 04.12.2019 набрала чинності 17.12.2019.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід зазначити, що відповідно до рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп визначено, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша ст. 58 Конституції України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-7/99 дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

При цьому, усі нормативно-правові акти за вказаним критерієм (тривалістю їх дії), поділяють на два види: акти з невизначеним строком дії, тобто для яких не встановлений кінцевий момент їх дії; акти тимчасової дії, тривалість якої залежить від різних заздалегідь визначених обставин.

У рішенні у справі №3-рп/2001 від 05.04.2001 Конституцій Суд України про податки зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З врахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що з зазначеного вище вбачається, що зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.219 № 364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» внесені 04.12.2019 (набрали чинності з 17.12.2019), а виконання відповідачем умов по сплаті чистого прибутку в дохід Державного бюджету за результатами господарської діяльності за 2018 відбулось до 01.07.2019, як це було визначено ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» і фактично в цей момент у відповідача припинився обов`язок такої сплати, оскільки він його виконав належним чином.

Слід також зазначити, що постановою постанова КМУ змінено лише розмір нормативу, а строк і порядок сплати чистого прибутку господарськими товариствами з державною часткою корпоративних прав у 2019 році, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів за 2018 рік, що визначений до 01.05.2019, встановлено законом, а саме абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Таким чином, враховуючи неможливість поширення дії нормативно-правового акту на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом, постанова Kабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015 не може застосовуватись для донарахування необхідної до сплати державної частки частини чистого прибутку ВАТ «Тернопільобленерго» за 2018 рік, оскільки така набрала законної сили 17.12.2019, коли відповідачем обов`язок по оплаті частини чистого прибутку в Державний бюджет України вже було виконано відповідно до вимог чинного на момент його виконання Закону.

Окрім того, чинність та законність постанови №1015 була предметом судової оцінки в справах №640/10694/19 та №640/11144/21. В результаті судами було встановлено порушення законодавчо встановлених процедур прийняття відповідного нормативного акту, який чітко визначений та нормативно врегульований.

Так, в оскаржуваному рішенні у даній справі (№ 921/229/22) суд першої інстанції зазначив, що нечинним та протиправним п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1015 від 14.12.2019 визнаний таким лише щодо його застосування до суб`єктів звернення з позовом до адміністративного суду про його визнання нечинним та протиправним.

Разом з тим колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що у рішеннях по справах №640/10694/19 та №640/11144/21, які залишені без змін судом і апеляційної і касаційної інстанцій, судами встановлено, що проект регуляторного акту (постанова КМУ 24.04.219 № 364) який був погоджений Державною регуляторною службою без зауважень не подавався для затвердження Кабінету Міністрів України. Фактично Кабінетом Міністрів України затверджено новий проект регуляторного акту, який взагалі не пройшов процедуру погодження у Державній регуляторній службі, чим порушено норми ст. 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV.

Також у вказаних справах суди прийшли висновку, що приймаючи постанову від 04.12.2019 №1015 відповідач жодним чином не змінив становище позивача щодо затвердження для нього відповідного розміру базового нормативу відрахування частки прибутку, встановлення якого було підставою для звернення до суду із позовами, оскільки постановою №1015 для позивача залишено базовий норматив у розмірі 90 відсотків.

З наведеного вбачається, що встановлені судами порушення порядку прийняття постанови КМУ №364 від 24.04.2019 встановлені стосовно всіх суб`єктів відповідного правового регулювання, а не лише позивачів у справах №640/10694/19 та №640/11144/21. Разом з тим, адміністративний суд не вправі самостійно (без законних на те причин) виходити за межі позовних вимог сторони яка звертається з позовом до суду, у зв`язку із чим задоволив такі позовні вимоги лише щодо позивачів у справі, як їх і було заявлено.

У справі «Лелас проти Хорватії» ЄСПЛ звертав увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Поряд з тим, як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2020 Конституційний суд України за результатами розгляду справи № 3-313/2019 (7438/19) за конституційною скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АВАНПОСТ» щодо відповідності Конституції абзацу восьмого ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» дійшов висновку, що абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону суперечить ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ч. 1 та 4 ст. 41 Конституції України, визнав її неконституційною та такою, що втрачає чинність із дня ухвалення КСУ цього рішення.

У своєму рішенні Конституційний суд України зазначив, наступне: «З аналізу наведених положень Закону випливає, що нормативне регулювання, передбачене абзацом восьмим частини п`ятої статті 11, спрямоване на забезпечення отримання державою частини чистого прибутку господарської організації державного сектора економіки у разі неприйняття рішення про нарахування дивідендів, а встановлений оспорюваними положеннями Закону обов`язок спрямувати частину чистого прибутку на користь держави є імперативним та не потребує волевиявлення учасників господарської організації.

Конституційний Суд України вважає, що передбачений оспорюваними положеннями Закону механізм, який полягає в обов 'язковому спрямуванні частини чистого прибутку до державного бюджету без волевиявлення учасників господарської організації, обмежує їх корпоративні права, зокрема таку складову, як правомочність на участь в управлінні господарською організацією. Вказане нормативне регулювання ставить державу у привілейоване становище порівняно з іншими учасниками господарської організації державного сектора економіки, тобто є дискримінаційним, оскільки, визначаючи правові основи управління об`єктами державної власності, законодавець не передбачив можливості спрямування частини чистого прибутку на користь таких учасників у разі неприйняття рішення про нарахування дивідендів. Водночас саме держава через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління здійснює управління суб`єктами господарювання державного сектора економіки та має вирішальний вплив на їх господарську діяльність».

Яв встановлено вище з позовом до Господарського суду Тернопільскої області Тернопільська обласна прокуратура звернулася у травні 2022, підставою позову зазначено саме положення абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» .

Слід зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Зокрема, правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають. Принцип правової визначеності передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою вірогідністю та точністю заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки на момент звернення прокурора з позовом до суду положення абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» було вже визнано неконституційним, то задоволення визначених у даній справі позовних вимог (виконання якого здійснювалось би на майбутнє) суперечитиме принципу правової визначеності, що є невід`ємним елементом принципу верховенства права держави Україна.

Окрім того, стосовно порядку виконання тих рішень Конституційного Суду України, в яких не визначено порядку їх виконання, Конституційний Суд України надав системне тлумачення положення ч. 2 ст. 150 Конституції України рішенням у справі №1-31/2000 від 14.12.2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України):

«...Рішення Конституційного Суду України незалежно від того, визначено в них порядок і строки їх виконання чи ні, є обов`язковими до виконання на всій території України. Органи державної влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та їх об`єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними...

...Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

З наведеного вбачається, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, оскільки на момент внесення змін до постанови КМУ № 346 від 24.04.2019 постановою КМУ № 1015 від 04.12.2019 (дата набрання чинності 17.12.2019) ВАТ «Тернопільобленерго» вже виконало визначене перед ним зобов`язання щодо сплати базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році в розмірі 50% і сплатило до 01.07.2019 (як це визначено ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»). А прийняття постанови № 1015 від 04.12.2019 в силу положень ст. 58 Конституції України не може мати наслідком зворотньої дії в часі щодо виконаного зобов`язання.

Окрім того, сама норма права (абз. 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»), на підставі якої, у травні 2022 року прокурор звернувся до суду з даним позовом, з 22.07.2020 визнана неконституційною, тому підстави для задоволення позову прокурора відсутні також з огляду на неможливість допущення порушення принципу правової визначеності, оскільки визнання норми закону неконституційною, виключає можливість її застосування на майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції встановив, що, апелянтом наведено визначені у ст. 277 ГПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга ВАТ «Тернопільобленерго» підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладається на Тернопільську обласну прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Тернопільобленерго задоволити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2022 у справі № 921/229/22 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: 1. Міністерства енергетики України, 2. Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про стягнення частини чистого прибутку за результатами фінансово господарської діяльності Товариства у 2018 році

3. Стягнути з Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, 46001; код ЄДРПОУ 02910098) на користь ВАТ «Тернопільобленерго» (вул. Ененргетична, 2, м. Тернопіль, 46010; ) судовий збір в розмірі 225 246, 69 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2022.

Головуючий -суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Матущак О.І.