ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/38/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637"

до відповідача 2: ОСОБА_2

до відповідача 3: Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни (33000, м. Рівне, вул. Кавказька, 9, оф. 101),

про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсним акту приймання-передачі та скасування реєстраційної дії (запису)

учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників сторін

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача-1 Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (далі - ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637") в особі директора ОСОБА_3 , відповідача-2 ОСОБА_2 та відповідача-3 Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4, у якому просить суд:

- визнати недійсним укладений 06.12.2021 між ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", від імені якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі відповідача-1 номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10, % від загального розміру статутного капіталу;

- визнати недійсним акт приймання-передачі від 06.12.2021, яким відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв частку в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу, на підставі якого 08.12.2021 проведено реєстраційну дію (запис) № 010000349 державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4;

- скасувати реєстраційну дію (запис) від 08.12.2021 № 010000349 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників, вчинену державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 - в частині відчуження ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що п. 7.1.1. Статуту ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" затвердженого загальними зборами відповідача-1 (протокол № 2 від 27.11.2014) визначено, що відповідач-1 тимчасово (до розподілу між учасниками або третіми особами) володіє часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу (далі - спірна частка). При цьому згідно з п. п. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а також згідно з п. 7.6. Статуту відповідача-1 учасник може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього товариства або ж третім особам; учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини учасника). 06.12.2021 між ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" в особі директора ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу спірної частки, а 06.12.2021 її передано згідно з актом приймання-передачі покупцю. Позивач вказує, що при укладенні даного Договору не дотримано вимог п. 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та п. 7.6. Статуту відповідача-1, оскільки інших учасників ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" не було повідомлено у встановленому законом порядку про відчуження частки.

Окрім того, позивач звертає увагу, що згідно з ч. ч. 2, 3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до компетенції загальних зборів учасників, серед іншого, належать перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом. При укладенні вказаного договору фактично відбувся перерозподіл часток між учасниками товариства, внаслідок чого частка ОСОБА_2 збільшилася до 47, 98 % та видалено з Єдиного реєстру одного з засновників - ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", що свідчить про порушення вимог закону. При цьому директор відповідача-1 ОСОБА_3 , який діяв від імені продавця, не мав повноважень на укладення даного договору, оскільки його повноваження як директора закінчилися - згідно з протоколом № 2 останніх зборів учасників ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 27.11.2014. ОСОБА_3 обрано строком на 1 рік, а відповідно до п. 10.6.3 Статуту директор обирається загальними зборами учасників строком до трьох років.

Враховуючи, що після 27.11.2014 загальні збори ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" не проводилися - повноваження ОСОБА_3 як директора закінчилися, відповідно він не мав права укладати Договір купівлі-продажу спірної частки від імені відповідача-1. Проте відповідачем-3, який посвідчував спірний договір, не було дотримано ч. ч. 6, 7 ст. 44 Закону України "Про нотаріат" та не перевірено повноваження директора відповідача-1 який діяв від імені ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", а інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою ОСОБА_3 є директором, не є єдиною та належною правовою підставою здійснювати дії від імені Товариства.

Оскільки оспорюваний договір та акт приймання передачі від 06.12.2021 укладено з порушенням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, ст. ст. 21, 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", п.п. 7.6, 10.6.3 Статуту Товариства, ст. 44 Закону України "Про нотаріат", позивач просить суд визнати правочин та акт недійсними та скасувати реєстраційні дії з внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників.

Позивач зазначає, що володіє часткою в статутному капіталі відповідача-1 у розмірі 23,89 % від загального розміру статутного капіталу Товариства. 29.12.2021 при зверненні до Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради позивачу стало відомо про укладення оспорюваного правочину.

У позовній заяві позивачем викладено клопотання про витребування доказів.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 на розгляд Господарського суду Рівненської області подав заяву про забезпечення позову від 18.01.2022 шляхом:

- заборони відповідачу-2 здійснювати відчуження частки у розмірі номінальною вартістю 29 961 грн, що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу відповідача-1;

- заборони відповідачу-2 при проведенні загальних зборів ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" здійснювати голосування з використанням голосів, пропорційних належних йому у розмірі номінальною вартістю 26 961 грн, що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637";

- накладення арешту на корпоративні права ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", а саме: на частку відповідача-2 у розмірі номінальної вартістю 26 961 грн, що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637".

19 січня 2022 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову (в новій редакції).

Ухвалою від 20.01.2022 заяву ОСОБА_1 від 19.01.2022 про вжиття заходів забезпечення позову в новій редакції повернуто. Заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Постановлено вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження частки у розмірі номінальною вартістю 29 961 грн, що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637»;

- накладення арешту на корпоративні права ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637», а саме: на частку ОСОБА_2 у розмірі номінальної вартістю 26 961 грн, що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637».

Ухвалою від 31.01.2022 позовну заяву залишено без руху з підстав недоплати ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4 962 грн 00 коп., позаяк позивач звернувся до суду з 3-ма немайновими вимогами, а судовий збір сплатив лише за одну у розмірі 2 481 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 17.01.2022.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви у межах процесуального строку, встановленого судом, ухвалою від 18.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/38/22. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.03.2022. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлію Василівну.

Ухвалою від 15.03.2022 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 05.04.2022.

17 березня 2022 року на електронну адресу суду від Корнинської сільської ради надійшов лист з повідомленням про те, що у зв`язку із призовом ОСОБА_4 на військову службу, останній немає можливості взяти участь у розгляді даної справи, що відбудеться 05.04.2022. У підтвердження наведених обставин до вказаного листа долучено копію Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2.

05 квітня 2022 року від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни надійшли письмові пояснення, у яких третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів вказує, що відповідно до приписів ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має повноваження для вчинення такого правочину, як посвідчення договору купівлі - продажу корпоративних прав Товариства. Однак, ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637» та гр. ОСОБА_2 не звертались до неї як до приватного нотаріуса нотаріального округу Рибак Юлії Василівни з наміром вчинення такої нотаріальної дії, як посвідчення Договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства. Тому твердження позивача стосовно порушення приватним нотаріусом вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» є абсолютно безпідставним та необґрунтованим. Натомість, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни повідомляє, що ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637» та гр. ОСОБА_2 звернулись до неї як до приватного нотаріуса із наміром для вчинення іншої нотаріальної дії, яка визначена у п.11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а саме - засвідчення справжності підпису на документах, зокрема на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637».

При вчиненні нотаріальної дії, а саме засвідчення справжності підпису, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлією Василівною, було здійснено перевірку цивільної дієздатності гр. ОСОБА_2 за його паспортом громадянина України, про що був зроблений посвідчувальний напис нотаріуса на Акті приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 06.12.2021.

Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлія Василівна також вказує, що при здійсненні перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи та виконавчого органу юридичної особи (директора) - ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637» нею як приватним нотаріусом було здійснено ознайомлення зі статутом Товариства, зокрема з частиною, що стосується повноважень директора Товариства; також з частиною, що стосується повноважень (зокрема і виключних повноважень) вищого органу управління Товариства - загальних зборів Товариства; рішенням Товариства про обрання виконавчого органу управління Товариства. Так, з огляду на п. 10.6.5. Статуту Товариства директор має право (без погодження із вищим органом управління - Загальними зборами Товариства): без доручення діяти від імені Товариства; укладати угоди та вчиняти юридичні дії від імені Товариства, та ін. Варто зазначити, що нотаріусом проводиться виключно ознайомлення з установчими документами Товариства, й жодних копій та/або реєстраційних справ нотаріус при здійснення засвідчення вірності підпису на документах не формує та не зберігає.

Нотаріус зазначає, що після здійснення усіх перевірок цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи та виконавчого органу юридичної особи (директора) - ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637», в особі директора ОСОБА_3. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлією Василівною, було вчинено нотаріальну дію щодо засвідчення справжності підпису директора ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637», про що відповідно був зроблений посвідчувальний напис нотаріуса на акті приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 06.12.2021.

Також, з огляду на викладені письмові пояснення щодо укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 06.12.2021 між ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637», від імені якого діяв директор ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлія Василівна заперечує щодо позовної вимоги про витребування нотаріальної справи, оскільки вище вказаний договір нею як приватним нотаріусом не посвідчувався, відтак і нотаріальної справи сформовано не було.

Ухвалою від 05.04.2022 розгляд справи відкладено до завершення військової агресії російської федерації проти України або до отримання судом від усіх учасників провадження письмової згоди щодо розгляду даної справи.

30 травня 2022 року на адресу суду від державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 надійшла заява, в якій останній зазначив, що перебуває на службі в Збройних силах України та зупинив діяльність як державний реєстратор, а від так не може приймати участь у судових засіданнях. Разом з тим, ОСОБА_4. просив суд розгляд справи здійснювати без участі останнього, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

07 червня 2022 року від позивача надійшло клопотання про поновлення розгляду справи № 918/38/22.

Ухвалою від 13.06.2022 призначено підготовче судове засідання на 19.07.2022.

Ухвалою від 19.07.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче засідання відбудеться 28.07.2022.

28 липня 2022 року від представників ОСОБА_1 - Ходак С.К. та Марчука В.І. надійшло клопотання про витребування доказів від ОСОБА_2 .

Ухвалою від 28.07.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 05.08.2022.

04 серпня 2022 року на офіційну електронну адресу суду, а 05.08.2022 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надійшов відзив на позов, підписаний представником ОСОБА_2 адвокатом Брящей Р.І.

У відзиві представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. В протилежному випадку суд повинен відмовити у позові через необґрунтованість вимог.

Так, оспорюваного договору є ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" та учасник Товариства ОСОБА_2 . За оспорюваним договором права та обов`язки набуваються самим ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" як стороною договору. Натомість позивач не є стороною спірного правочину. Оскільки у позові не вказано конкретно у чому полягає власний інтерес позивача, щоб предмет правочину перебував у власності ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" не можна встановити чи ефективним буде захист у виді визнання оскаржуваного договору недійсним. При цьому, необхідно врахувати, що отримання прибутку за оскаржуваним договором від продажу частки належної ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" відповідає майновим правам та інтересам Товариства. Якщо позивач переконаний в протилежному, він не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення такого правочину та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав і законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення вчиненими правочинами прав та законних інтересів товариства, останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Окрім того, представник відповідача-2 зазначає, що рішенням загальних зборів ТДВ "Кузнецовське АТП-15637", що оформлене протоколом №2 загальних зборів Товариства від 27.11.2014, директором товариства обрано ОСОБА_3 строком на 1 рік. На підставі даного рішення загальних зборів та у відповідності із ч.12 ст.39 вказаного вище Закону з ОСОБА_3 було укладено контракт.

Так як після закінчення контракту трудові відносини тривали, жодна із сторін не вимагала їх припинення (позивач підтвердив, що після 27.11.2014 загальні збори Товариства жодного разу не збирались, а значить і не вирішували питання про обрання нового директора, що означало б припинення повноважень ОСОБА_3 , як директора Товариства, чи тимчасове відсторонення його від виконання своїх повноважень згідно із ч. 13 ст.39 Закону), дія трудового договору (контракту) була продовжена на невизначений строк. А значить на момент укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3 , будучи директором ТДВ "Кузнецовське АТП-15637", був наділений повноваженнями діяти від імені Товариства та відповідно укладати оспорюваний договір.

Щодо обґрунтувань позову про порушення ОСОБА_3 при укладенні спірного правочину п. 5 ч. 2 ст.30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а відтак прийняття рішення, що виходить за межі його компетенції та яке може прийматись виключно загальними зборами учасників, - представник відповідача зазначив наступне.

Пунктом 7.1.1 Статуту ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" визначено, що Товариство тимчасово володіє часткою у розмірі 26 961 грн. 00 коп., що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу.

Пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" необхідно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Законом товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України «Про господарські товариства». Якщо протягом «перехідного періоду» (одного року з дня набрання чинності Законом) товариство вносить якісь зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати Закону.

Якщо товариство не внесе відповідні зміни до статуту через рік після набрання чинності вказаним Законом, то у такому разі положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються, натомість учасники товариства повинні керуватися нормами даного Закону.

Оскільки Закон набрав чинності 17.06.2018, то відповідні зміни до Статуту ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" повинні були бути внесені до 17.06.2019.

Положеннями ст. 25 Закону регулюються відносини щодо набуття/відчуження частки у власному статутному капіталі. Керуючись ч. 3 ст. 25 Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" можна зробити висновок, що Товариство може придбати частки учасників без зменшення свого статутного капіталу, лише якщо одночасно сформує резервний капітал і, в такому випадку, відчуження такої частки має бути здійснене товариством протягом року. В іншому ж випадку, придбання частки учасника завжди створює обов`язок товариства щодо зменшення статутного капіталу.

При цьому, не можна ототожнювати частку учасника в статутному капіталі товариства із часткою, яка належить самому товариству у цьому товаристві. Така частка, яка належить товариству, не наділяє його корпоративними правами (ст. 167 ГК України) - участю в управлінні та іншими правомочностями, передбаченими законом і статутними документами щодо самого себе та перебуває у власності товариства тимчасово (протягом року). Товариство не є учасником щодо самого себе - навіть при нереалізації належної частки протягом 1 року. Наявність у нього частки не наділяє його правами і обов`язками учасника, оскільки це суперечить сутності корпоративних правовідносин.

З аналізу норми матеріального права - ст. 25 Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вбачається, що володіння товариством часткою у своєму статутному капіталі є обмеженим як тимчасовістю (один рік з моменту придбання з обов`язком її відчуження), так і порядком корпоративного управління (неможливість голосування на загальних зборах цього товариства). Голоси, які припадають на частку, яка належать самому товариству, не враховуються при визначенні результатів голосування на загальних зборах учасників з будь-яких питань. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 904/1112/20.

Оскільки на момент набрання чинності вказаним Законом ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" володіло часткою у розмірі 26 961 грн., що становить 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу, відчуження даної частки продиктовано необхідністю виконання вимог ч. 4 ст. 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", так як товариство може володіти часткою у своєму статутному капіталі лише тимчасово, строком не більше року.

За даних обставин, представник відповідача-2 зазначає, що визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, що матиме наслідком повернення у власність Товариства даної частки саме по собі не є ефективним способом захисту прав позивача та призведе до ситуації, за якої у власності Товариства в порушення вимог ч. 4 ст. 25 вказаного Закону понад встановлений строк перебуватиме частка у власному статутному капіталі.

Представник відповідача-2 вважає, що при вирішенні даного спору необхідно в першу чергу виходити із положень ч. 4 ст. 25 та ч.ч. 6,7 ст.21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», які регулюють відносини з відчуження частки у статутному капіталі, що належить Товариству. Положення ч.4 ст.25 даного Закону не містять застережень, що відчуження належної товариству частки повинне здійснюватись за попередньої згоди загальних зборів учасників товариства. Поряд з цим варто зауважити, що ч. 2 даної статті Закону містить чітку вимогу - відплатний договір про набуття товариством частки у власному статутному капіталі укладається лише за одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Отже, згода загальних зборів необхідна лише для набуття товариством частки у власному статутному капіталі за відплатним договором, а не для відчуження. Нормою ж ч. 7 ст. 21 даного Закону визначено, що статутом товариства може встановлюватися обмеження щодо відчуження або обтяження товариством частки (частини частки) у власному статутному капіталі. Відповідне положення може бути внесене до статуту товариства, змінене або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь усі учасники товариства. Тобто вказана норма Закону залишає на розсуд загальних зборів товариства (у яких повинні взяти участь усі учасники товариства) встановлення обмежень щодо відчуження товариством частки (частини частки) у власному статутному капіталі. При цьому такі обмеження на підставі рішення загальних зборів мають бути включені до Статуту товариства та чітко прописані. З чого логічним висновком є те, що за відсутності у Статуті будь-яких застережень/обмежень щодо відчуження товариством частки (частини частки) у власному статутному капіталі, таких обмежень не має.

У Статуті ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" обмежень щодо відчуження належної Товариству частки у статутному капіталі не встановлено.

Статутом ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" передбачено (дані положення не суперечать нормам Закону), що директор має право без доручення діяти від імені Товариства, укладати угоди та вчиняти юридичні дії від імені товариства. Отже ОСОБА_3 , будучи директором ТДВ "Кузнецовське АТП-15637", діяв в межах своїх повноважень укладаючи від імені Товариства оскаржуваний договір купівлі продажу належної товариству частки у власному статутному капіталі.

Натомість п. 5 ч.2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що до компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом. В даному ж випадку, нагадую, має місце відчуження належної товариству частки, шляхом укладення договору купівлі - продажу, на що згода загальних зборів, як було встановлено, не потрібна. Для вирішення даного питання суттєвим є встановлення випадків, що передбачені Законом, коли відбувається перерозподіл часток між учасниками. Як вбачається із норм статтей Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» перерозподіл часток між учасниками відбувається у разі необхідності збільшити розмір статутного капіталу товариства. В цьому випадку змінюються співвідношення розмірів часток усіх учасників товариства у статутному капіталі, тобто відбувається перерозподіл часток між учасниками товариства. У даній же ситуації в результаті продажу належної товариству частки розмір статутного капіталу товариства залишився незмінним, а в результаті купівлі-продажу частки змінилась частка у статутному капіталі товариства тільки одного учасника товариства. Це узгоджується із положеннями ч.2 ст.16 Закону, якою передбачено, що збільшення статутного капіталу товариства, яке володіє часткою у власному статутному капіталі, не допускається. Отже у даному випадку не мав місце перерозподіл часток між учасниками товариства, а значить не було потреби у згоді загальних зборів на вчинення виконавчим органом товариства спірного правочину.

Щодо обґрунтувань позову з посиланням на ч.2 ст.21 Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та п.7.6 Статуту ТДВ "Кузнецовське АТП-15637", - представник відповідача-2 зазначає, що вказані положення Закону та Статуту ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" стосуються переважного права купівлі учасником товариства частки (її частини) у статутному капіталі товариства. Поряд з цим, необхідно наголосити, що позивач обрав спосіб захисту у виді визнання договору купівлі-продажу частки товариства недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Разом з тим, порушення переважного права купівлі частки (її частини) за своїм змістом не відноситься до жодної з підстав, через які правочин може бути визнаний недійсним. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Якщо статутом товариства не встановлено інший порядок реалізації переважного права учасників товариства, розподілу відчужуваної частки (частини частки) між іншими учасниками товариства, відмови від реалізації переважного права учасників товариства, то відчуження частки товариства здійснюється з дотриманням порядку, визначеного у ст. ст. 20, 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Продаж учасником ТОВ частки з порушенням переважного права іншого учасника (учасників) товариства не зумовлює недійсність відповідного правочину. Така позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 01.06.2021 у справі № 910/2388/20 (провадження № 12-15гс21).

Також представник відповідача-2 у відзиві зазначає, що згідно із ч.4 ст.164 ГПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування. До позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що укладений 06.12.2021 між ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" та ОСОБА_2 , оригінал чи копію оскаржуваного договору позивачем не надано. Відтак на його переконання розгляд спору судом за даних обставин призведе до порушення безпосередності дослідженні наявних у справі доказів, а рішення за результатами розгляду справи буде ґрунтуватись на припущеннях.

05 серпня 2022 на адресу суду від представника відповідача-2 адвоката Брящей Р. надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 05.08.2022 судом залишено без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, заявлене у позовній заяві, у зв`язку з його відкликанням представниками останнього.

Разом з тим, присутні представники позивача підтримали подане до суду 28.07.2022 клопотання про витребування доказів та просили його задоволити. Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення вказаного клопотання з підстав зазначених у поданих запереченнях на нього.

Ухвалою від 05.08.2022 клопотання представників ОСОБА_1 Ходака С.К. та Марчука В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" та Акту прийому-передачі частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021. Встановлено строк для подання витребуваних доказів - до 26.08.2022 (включно). Клопотання представника ОСОБА_2 Брящей Р.І. про поновлення процесуального строку на подачу відзиву на позов задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк на подачу відзиву на позов. Розгляд справи відкладено на 08.09.2022.

29 серпня 2022 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява на виконання вимог ухвали від 05.08.2022. У даній заяві відповідач-2 повідомив про неможливість надати витребувані докази через їх втрату.

08 вересня 2022 року від представника відповідача-2 адвоката Брящей Р. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи.

Як вбачається з поданого клопотання, представник відповідача-2 просить суд замінити відповідача-1 Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" в особі директора Пінчука Івана Андрійовича на Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637", зазначивши, що ОСОБА_3 не є діючим директором, а підписання останнім оскаржуваного договору було здійснено від імені та в інтересах ТДВ "Кузнецовське АТП-15637".

Разом з тим, на підставі ч. 1 ст.48 ГПК України, суд роз`яснив представнику відповідача-2, що клопотання про заміну відповідача може бути подане лише позивачем, а тому суд протокольною ухвалою від 08.09.2022 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2 адвоката Брящей Р. про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою від 08.09.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 20.09.2022.

19 вересня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завірені копії документів, а саме: лист Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області від 12.09.2022 № 18687/200/6-22; витяг з ЄРДР; копію протоколу обшуку в житлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , копія ухвали Рівненського міського суду від 18.01.2022 № 569/676/22.

Із листа РРУП ГУ НП в Рівненській області від 12.09.2022 № 1867/200/6-22 "Про результати розгляду заяви" вбачається, що в ході розслідування у кримінальному провадженні №0000055 за ч. 1 ст.366 КК України 31.01.2022 слідчим було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), а саме в житловому будинку в АДРЕСА_1 (за ухвалою Рівненського міського суду від 18.01.2022 № 569/676/22). Обшук проводився з метою відшукання документів юридичної особи ТДВ «Кузнецовське АТП-15637», в тому числі для відшукання договору купівлі - продажу частки, яка належала ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» у розмірі 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413% від загального статутного капіталу товариства. За результатами проведеного обшуку в житлі ОСОБА_2 було знайдено і вилучено лише чернетку редакції статуту ТДВ «Кузнецовське АТП- 15637», будь-яких інших документів виявлено не було і більше нічого не вилучалося, що зафіксовано відповідним протоколом обшуку, у якому наявні підписи учасників, серед яких адвокат Савонюк Л.О. (адвокатом надавалась правова допомога ОСОБА_3 ). За результатами обшуку копія ухвали суду про обшук і копія протоколу обшуку надана учаснику ОСОБА_3 . Таким чином, у даному кримінальному провадженні відсутній договір купівлі-продажу частки, яка належала ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» у розмірі 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413% від загального статутного капіталу товариства, оскільки такий документ не вилучався і не надавався органу досудового розслідування для долучення до матеріалів кримінального провадження.

20 вересня 2022 року від ОСОБА_3 надійшла заява про виключення останнього у даній справі як учасника справи, тобто відповідача. Суд, розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку присутніх учасників справи, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні даного клопотання, зважаючи на прерогативу позивача визначати відповідачів по справі, а також зважаючи на те, що позивач визначив відповідачем не особисто ОСОБА_3 , а Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" в особі директора Пінчука Івана Андрійовича (як особу, яка вчиняла правочини від імені юридичної особи).

У судовому засіданні 20.09.2022 представники позивача подали клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують відсутність оскаржуваного договору купівлі-продажу часток Товариства від 06.12.2021 та акт приймання-передачі від 06.12.2021 відчуження Товариством частки на користь відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Брящей Р.І. заявив клопотання про зупинення провадження у справі до набрання рішенням законної сили у справі 918/128/22. Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні усного клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. про зупинення провадження, зважаючи на недотримання форми та змісту подачі такої заяви.

Ухвалою від 20.09.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 29.09.2022.

29 вересня 2022 року на адресу суду від представників позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 29.09.2022 клопотання представників ОСОБА_1 Ходака С.К. та Марчука В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Виконавчого комітету Вараської міської ради Департаменту соціального захисту та гідності (34403, Рівненська область, м. Вараш, Майдан Незалежності, 1) оригінали або належним чином завірені копії договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961, 50 грн від 06.12.2021, укладеного між ОСОБА_2 та ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" та Акту прийому-передачі частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021. Встановлено строк для подання витребуваних доказів - до 13.10.2022 (включно). Розгляд справи відкладено на 18.10.2022.

17 жовтня 2022 року на адресу суду від Виконавчого комітету Вараської міської ради надійшов лист на виконання вимог ухвали від 29.09.2022 із копією акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021. Разом з тим, Виконавчий комітет Вараської міської ради повідомив, що Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961,50 грн від 06.12.2021 в реєстраційній справі №8802 (і в паперовій, і в електронній) відсутній.

17 жовтня 2022 року на адресу суду від представника позивача адвоката Марчука В.І. надійшло уточнення до позовної заяви, в якому останній просив суд вважати відповідачем-1 - Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637".

У судовому засіданні 18.10.2022, розглянувши уточнення до позовної заяви представника позивача адвоката Марчука В.І., в якому останній просив суд вважати відповідачем 1 - ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", суд дійшов висновку про задоволення останнього, зважаючи на прерогативу позивача визначати відповідачів по справі.

Ухвалою від 18.10.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/38/22. Призначено справу до судового розгляду по суті на 01.11.2022.

01 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача-2 ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

У судовому засіданні 01.11.2022, розглянувши клопотання представника відповідача 2 ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. про закриття провадження у справі, суд, не знайшовши підстав для його задоволення та протокольною ухвалою відмовив у задоволенні останнього.

Ухвалою від 01.11.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 15.11.2022.

15 листопада 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив суд подальший розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представників.

15 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача-2 адвоката Брящей Р.І. надійшло клопотання про визнання обов`язковою явки представника ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" ОСОБА_1. для дачі пояснень щодо обставин, наведених у позовній заяві.

15 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача 2 адвоката Брящей Р.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене, представник відповідача-2 просить суд:

- зупинити провадження у справі №918/38/22 до завершення розслідування кримінального провадження №0000055 від 06.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що здійснюється слідчим відділом Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області;

- розгляд даного клопотання здійснювати з обов`язковою участю представника адвоката Брящей Р.І.;

- за результатами розгляду даного клопотання судове рішення прийняти в нарадчій кімнаті.

Ухвалою від 15.11.2022 оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 24.11.2022.

У визначений судом час для проведення судового засідання 24.11.2022 о 16:00 год. у приміщенні Господарського суду Рівненської області було відсутнє електропостачання через ракетні атаки російської федерації по енергетичній системі України. А відтак у суду відсутня була можливість провести судове засідання 24.11.2022.

Ухвалою від 24.11.2022 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться "07" грудня 2022 р.

02 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Заявник просить провести судове засідання у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (адреса електронної пошти " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").

Ухвалою від 05.12.2022 клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Постановлено провести судове засідання "07" грудня 2022 р. о 13:30 год. в режимі відеоконференції з адвокатом Брящей Р.І. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ") з використанням онлайн сервісу відеозв`язку, пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://vkz.court.gov.ua/. Суд звернув увагу заявника, що з 01.10.2022 вхід (авторизація) до підсистеми відеоконференцзв`язку можливий тільки через Електронний кабінет Електронного суду.

07 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_2 адвоката Брящей Р.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що у м. Києві, де він знаходиться, відключено електроенергію. У зв`язку з цим він не може вийти на відеоконференцзв`язок.

07 грудня 2022 року судом встановлено, що позивач, відповідачі-1, -2, 3 та третя особа у судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали від 24.11.2022) за трек-номером 005.

Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" належним чином повідомлене про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали від 24.11.2022) за трек-номером 785.

ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про надіслання на його офіційну електронну адресу ухвали від 24.11.2022, а також на офіційну електронну адресу його представника.

Згідно з ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Державний реєстратор відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 та приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлія Василівна належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про надіслання на їх офіційні електронні адреси ухвали від 24.11.2022.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 за № 1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та зважаючи на наявність вищевказаних заяв позивача, відповідача-3 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі учасників сторін.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд вбачає, що неявка відповідача-2 та його представника у судове засідання 07.12.2022 є повторною.

Також суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, визначених ГПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про проведення судового засідання 07.12.2022 без учасників справи.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача-2 адвоката Брящей Р.І. про визнання обов`язковою явки представника ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" ОСОБА_1. для дачі пояснень щодо обставин, наведених у позовній заяві, яке надійшло до суду 15.11.2022, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду нас наступне.

В обґрунтування даного клопотання представник відповідача-2 звертає увагу, що відповідачами у даній справі є сторони оспорюваного правочину - ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» та ОСОБА_2 . Поряд з цим, відповідач ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» протягом всього часу підготовчого провадження не подав до суду відзиву проти позову чи будь-яких заяв по суті даного спору. За вказаних обставин весь тягар доказування правомірності оспорюваного правочину у даній справі несправедливо несе тільки відповідач ОСОБА_2 . В той же час, відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем придбаної за даним договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТДВ «Кузнецовське АТП-15637». Підтвердженням вказаного є те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги про недійсність спірного правочину обставинами, які випливають із діяльності тільки ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» як сторони правочину і не пов`язані із діями покупця - ОСОБА_2 . Відтак, з урахуванням змісту наведених у позові доводів відповідач ОСОБА_2 об`єктивно неспроможний підібрати належні доводи, зібрати докази у справі та дати змістовні пояснення щодо обставин на які посилається позивач. Натомість відповідач ТДВ «Кузнецовське АТП-15637», як сторона правочину правомірність дій якої щодо укладення спірного договору позивач піддає сумнівам, спроможний спростувати доводи позивача та надати змістовні пояснення щодо обставин, наведених у позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з ч. 4 ст. 161 ГПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що відповідач-1 Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" не скористався процесуальним правом на подання відзиву у даній справі, він несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України участь у судовому засіданні є правом учасника справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасник справи зобов`язаний з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо його явку визнано судом обов`язковою.

Тобто, згідно з аналізом цих норм права, якщо суд не зобов`язав учасника справи з`являтись до суду, його явка до суду є його правом, а не обов`язком.

У даному випадку у господарського суду відсутні підстави визнавати явку представника відповідача-1 у судове засідання обов`язковою із підстав того, що сторона відповідача-1 не скористалася процесуальним правом на подання заперечень по суті спору.

Тим більше у господарського суду відсутні підставити визнавати обов`язковою явку конкретно визначеного представника (як просить відповідач - 2 - ОСОБА_1 ), зважаючи на відсутність обмежень щодо кількості представників, які можуть представляти юридичну особу в суді.

При цьому, ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Судом встановлено, що усім учасникам справи, у тому числі відповідачу - 1 була надана можливість скористатися процесуальними правами, визначеними ГПК України, відповдачу-1 були направлені заяви по суті спору. Відповідач- 1 не знаходився в умовах, що ставили його у явно гірше становище порівняно з іншими учасниками справи, а відтак те, що він не скористався процесуальним правом на подання відзиву не є підставою для примусового виклику у судове засідання його представника для надання пояснень щодо обставин, наведених у позовній заяві або з інших обставин справи.

Відтак господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача-2 адвоката Брящей Р.І. про визнання обов`язковою явки представника ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" ОСОБА_1. для дачі пояснень щодо обставин, наведених у позовній заяві.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача 2 адвоката Брящей Р.І. про зупинення провадження у справі, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляд на наступне.

В обґрунтування поданого клопотання адвокат Брящей Р.І. зазначає, що у даній справі представником позивача адвокатом Марчуком В. І. подано клопотання про долучення доказів від 15.09.2022, яке задоволено судом та приєднано до матеріалів даної справи, а саме: копії листа Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області від 12.09.2022 №18687/200/6-22, витягу з ЄРДР, протоколу обшуку у житлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ухвали Рівненського міського суду від 18.01.2022 №569/676/22.

Зі змісту копії ухвали Рівненського міського суду від 18.01.2022 № 569/676/22 вбачається, що слідчим відділом Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055 від 06.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Відомості до ЄРДР внесено на підставі заяви ОСОБА_1 , обґрунтування якої за своїм змістом та суттю є аналогічними обґрунтуванням позовних вимог в даній справі. Таким чином, за одних і тих же підстав здійснюється два ідентичні провадження: одне кримінальне, інше господарське. Однак в обидвох провадженнях оскаржується договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства у розмірі 26961,25 грн, що становить 10,22073241%. Тобто предмет спору в даній справі є аналогічний предмету кримінального провадження.

Враховуючи вище вказане, обставини встановлені у кримінальному провадженні можуть вплинути на оцінку доказів у даній справі, в тому числі щодо фактів, які будуть мати суттєве значення для вирішення даного спору, а тому представник відповідача-2 вважає, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи № 918/38/22 до вирішення кримінального провадження №0000055 від 06.01.2022, та, відповідно, зупинення провадження в цій справі до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні №0000055 від 06.01.2022. Наявність відкритого кримінального провадження, яке не вирішене по суті, є істотною підставою для зупинення провадження у даній справі.

Водночас представник відповідача-2 звертає увагу суду, що кримінальне провадження №0000055 внесено до ЄРДР 06.01.2022, тобто значно раніше пред`явлення позову у даній справі. А тому існують об`єктивні обставини, які унеможливлюють розгляд даної справи до завершення розслідування кримінального провадження №0000055 від 06.01.2022.

Розглянувши вказане клопотання представника відповідача-2, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, серед іншого, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вбачається із ухвали Рівненського міського суду від 18.01.2022 №569/676/22, слідчим відділом Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055 від 06.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно з даною ухвалою задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку у житлових та нежитлових приміщеннях за місцем реєстрації ОСОБА_2 .

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 11- 398сап20).

При цьому, суд зауважує, що наявність відкритого кримінального провадження №0000055, а також постановлення Рівненським міським судом 18.01.2022 ухвали №569/676/22 про одноразову процесуальну дію, - не свідчить про наявність відкритого провадження у справі, що розглядається в порядку кримінального судочинства.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При вирішенні клопотання представника відповідача-2 суд бере до уваги, що визначаючи наявність підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, представник відповідача-2 посилається на ті обставини, що триває кримінальне провадження. Наявність кримінального провадження, можливе прийняття рішення у ньому у вигляді обвинувального акту та можливого обвинувального вироку на його думку, є головним, а господарський позов похідним від нього, і це є підставою для зупинення розгляду справи.

Представник відповідача-2 зауважує, що позивач, ініціювавши і кримінальне, і господарське провадження намагається перекласти на суд, який здійснює розгляд даної справи, повноваження органу досудового слідства на зібрання доказів у кримінальному провадженні, що є протиправно та недопустимо. Господарський суд вважає твердження представника-2 відповідача помилковим, позаяк у даній справі не встановлюються обставини та не збираються докази в порядку кримінального судочинства. Позивач звернувся до господарського суду з корпоративним спором, який має свій предмет та підстави, а учасники справи наділені процесуальними правами, зокрема, щодо доведення своєї правової позиції в порядку, встановленому ГПК України.

Представник відповідача-2 не довів суду неможливість в даній справі на підставі наявних доказів встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Окрім того, не довів об`єктивну неможливість розгляду даної справи.

При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у господарській справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

При цьому справа, яка на думку представника відповідача-2 є перешкодою для вирішення даної справи, має перебувати на розгляді в суді, а не на стадії досудового розгляду чи досудового розслідування.

Зі змісту клопотання вбачається, що кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, тобто на розгляді в суді не перебуває.

А відтак процесуальні підстави для зупинення провадження у справі № 918/38/22 до звершення розслідування кримінального провадження №0000055 від 06.01.2022 - у господарського суду відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача-2, письмові пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2014 відбулися загальні збори ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", оформлені протоколом № 2, якими, серед іншого, вирішено, обрати на посаду директора ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" ОСОБА_3 строком на 1 рік.

При цьому згідно з п. 10.6. Статуту відповідача-1 виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор. Директор обирається на посаду і звільняється з посади рішенням Загальних зборів Учасників.

Директор обирається Загальними зборами учасників строком до 3-х років. (п. 10.6.3 Статуту).

Із статуту ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", затвердженого протоколом № 2 від 27.11.2014 загальних зборів ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", державну реєстрацію якого проведено 03.02.2015 (номер запису 2000349) вбачається, що ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" тимчасово (до розподілу між учасниками або третіми особами) володіє часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 26 961, 50 грн, що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу.

У відповідності до п. 7.6. Статуту (том 1, а.с. 39) учасник Товариства може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком Учасникам цього ж Товариства або третім особам. Учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника. У разі якщо щодо переважного права купівлі частки (її частки) учасника виявили декілька учасників, реалізація переважного права купівлі здійснюється ними пропорційно до розмірів внесених їм часток у статутному капіталі. Купівля здійснюється за ціною та на умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо Учасники Товариства не скористаються своїм переважним правом на придбання частки протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину), частка (її частина) Учасника може бути відчужена третій особі.

06 грудня 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" в особі директора ОСОБА_3 , який діє на підставі Статуту (надалі - продавець) та громадянин України ОСОБА_2 (надалі - покупець) підписали між собою Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (далі - Акт приймання-передачі частки)

Як вбачається із даного Акту, у зв`язку із укладенням між сторонами 06.12.2021 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства щодо купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" склали цей Акт приймання-передачі про наступне: Товариство з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" передало, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн 50 коп., що становить 10, 220732413 % від загального розміру капіталу.

Зазначена частка у статутному капіталі Товариства передається Покупцю згідно з умовами Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021.

Окрім того, у Акті приймання-передачі частки відповідач - 1 та -2 обумовили між собою, що сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної в Акті частки у статутному капіталі товариства.

Із наявних у матеріалах справи письмових пояснень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни вбачається, що ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637» та гр. ОСОБА_2 звернулись до неї як до приватного нотаріуса із наміром для вчинення нотаріальної дії, а саме - засвідчення справжності підпису на документах, зокрема на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637».

Судом встановлено, що приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлія Василівна вчинила нотаріальну дію, яка визначена у п.11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а саме - засвідчила справжність підписів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТзДВ «Кузнецовське АТП-15637», які зроблені у її присутності, про вчинення даної нотаріально дії зроблений посвідчувальний напис нотаріуса на Акті приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 06.12.2021 та зареєстровано в реєстрі за № 11022/11083.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.12.2021 вбачається, що 08.12.2021 було вчинено реєстраційну дію: державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу № 010000349, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, ОСОБА_4. , виконавчий комітет Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Водночас, предметом даного спору, серед іншого, є визнання недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та його представниками вживався ряд заходів для отримання оспорюваного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637", суд також, на підставі відповідних клопотань позивача, своїми ухвалами вчиняв дії щодо витребування даного Договору, в тому числі від відповідача-1 та інших осіб.

Відповідач-2 ОСОБА_2 зазначив про неможливість подати спірний договір через його витрату, зокрема, під час обшуку, який проводився в межах кримінального провадження.

При цьому, як вбачається із наявного у матеріалах листа РРУП ГУ НП в Рівненській області від 12.09.2022 № 1867/200/6-22 "Про результати розгляду заяви", в ході розслідування у кримінальному провадженні №0000055 за ч. 1 ст.366 КК України 31.01.2022 слідчим було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 (за ухвалою Рівненського міського суду від 18.01.2022 № 569/676/22). Обшук проводився з метою відшукання документів юридичної особи ТДВ «Кузнецовське АТП-15637», в тому числі для відшукання договору купівлі - продажу частки, яка належала ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» у розмірі 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413% від загального статутного капіталу товариства. За результатами проведеного обшуку в житлі ОСОБА_2 було знайдено і вилучено лише чернетку редакції статуту ТДВ «Кузнецовське АТП- 15637», будь-яких інших документів виявлено не було і більше нічого не вилучалося, що зафіксовано відповідним протоколом обшуку, у якому наявні підписи учасників, серед яких адвокат Савонюк Л.О. (адвокатом надавалась правова допомога ОСОБА_3 ). За результатами обшуку копія ухвали суду про обшук і копія протоколу обшуку надана учаснику ОСОБА_3 . Таким чином, у даному кримінальному провадженні відсутній договір купівлі-продажу частки, яка належала ТДВ «Кузнецовське АТП-15637» у розмірі 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413% від загального статутного капіталу товариства, оскільки такий документ не вилучався і не надавався органу досудового розслідування для долучення до матеріалів кримінального провадження.

Окрім того, із листа Виконавчого комітету Вараської міської ради вих. № 7112-629-3110-36-04-22 від 13.10.2022 вбачається, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26,961, 50 грн від 06.12.2021, укладеного між ОСОБА_2 та ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" в реєстраційній справі № 8802 (як в паперовій, так і в електронній формі) відсутній.

Із пояснень Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни вбачається, що нотаріус не посвідчувала спірний договір та даний договір не надавався їй для огляду.

Із наведеного вбачається відсутність договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021 не лише в матеріалах даної справи, а і у реєстраційній справі юридичної особи відповідача-1, кримінальному провадженні №0000055 та в учасників справи.

Проаналізувавши вказані обставини у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021 не укладався. Протилежного учасниками справи суду не доведено.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору. Наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 в справі № 145/2047/16-ц. Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи те що суд не має обґрунтованих підстав вважати обставину укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021 достовірною, а навпаки дійшов висновку, що оспорюваний договір не укладався, - відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021 недійним.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може породжувати правових наслідків.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі, суд зазначає наступне.

Залежно від встановлених обставин справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від 06.12.2021 не вчинявся, - господарський суд дійшов висновку про те, що акт приймання-передачі від 06.12.2021, яким відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв частку в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу - є документом, на підставі якого 08.12.2021 проведено реєстраційну дію (запис) № 010000349 державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4, а отже є правочином у розумінні вимог закону.

Господарський суд, надавши оцінку акту приймання-передачі частки у статутному капіталі, яка базується як на оцінці змісту самого акта, так і на оцінці наявних у матеріалах справи доказів у сукупності, суд дійшов висновку про визнання Акту приймання-передачі частки недійним з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства (постанова Верховного Суду від 01.10.2019 по справі № 909/1294/15).

За правилами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Таким чином, правом відчужити належне особі майно наділена саме така особа, як власник відповідного майна.

Поряд з наведеним, чинне законодавство України містить ряд норм, зміст яких спрямований на захист права власності.

Так, у силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відчуження власником свого майна визначене ч. 1 ст. 346 ЦК України як одна з підстав припинення права власності, які залежать від волі власника.

Поряд з наведеним, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі від імені Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" підписаний директором ОСОБА_3 , як довіреною особою, уповноваженою на вчинення таких дій Статутом.

При цьому згідно з п. 10.6. Статуту відповідача-1 виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор. Директор обирається на посаду і звільняється з посади рішенням Загальних зборів Учасників.

Директор обирається Загальними зборами учасників строком до 3-х років. (п. 10.6.3 Статуту).

Судом встановлено, що 27.11.2014 відбулися загальні збори ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", оформлені протоколом № 2, якими, серед іншого, вирішено, обрати на посаду директора ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" ОСОБА_3 строком на 1 рік.

Однак, суд зауважує, що повноваження директора як посадової особи припиняються з моменту прийняття відповідного рішення засновниками та внесення змін до ЄДР.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.12.2021 вбачається, що ОСОБА_3 є директором ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" із 14.10.2011.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 мав повноваження директора Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" станом на 06.12.2021.

При цьому спростовуються матеріалами справи аргументи відповідача-2 про те, що з ОСОБА_3 було укладено контракт. Суд зауважує, що контракту, на який звертає увагу відповідач-2, до матеріалів справи не долучено.

Судом встановлено, при підписанні Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 06.12.2021 були здійснені фактичні дії щодо його виконання, а саме - передано для ОСОБА_2 частку у статутному капіталі відповідача-1 номінальною вартістю 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу та в подальшому проведено реєстраційні дії, які мали наслідком набуття відповідачем-1 права участі у ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637".

Однак, судом встановлено, що підписання Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 06.12.2021 відбулося в порушення вимог Закону.

Так, згідно з п. п. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

У відповідності до п. 7.6. Статуту (том 1, а.с. 39) учасник Товариства може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком Учасникам цього ж Товариства або третім особам. Учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника. У разі якщо щодо переважного права купівлі частки (її частки) учасника виявили декілька учасників, реалізація переважного права купівлі здійснюється ними пропорційно до розмірів внесених їм часток у статутному капіталі. Купівля здійснюється за ціною та на умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо Учасники Товариства не скористаються своїм переважним правом на придбання частки протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину), частка (її частина) Учасника може бути відчужена третій особі.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" від імені якого діяв директор ОСОБА_3 в порушення вимог п. п. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та п. 7.6. Статуту відступив належну його частку у статутному капіталі номінальною вартістю 10,220732413% від загального розміру статутного капіталу. Порушення відбулося внаслідок того, що була відсутня згода решти учасників юридичної особи. При цьому в матеріалах справи також відсутнє дотримання відповідачем - 1 належного іншим учасникам переважного права купівлі спірної частки.

Окрім зазначеного, згідно з ч. ч. 2, 3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до компетенції загальних зборів учасників, серед іншого, належать перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом.

При укладенні вказаного Акту приймання-передачі частки фактично відбувся перерозподіл часток між учасниками товариства, внаслідок чого частка ОСОБА_2 збільшилася до 47, 98 % та видалено з Єдиного реєстру одного з засновників - ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637", що безумовно свідчить про порушення вимог закону.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі від 06.12.2021 є таким, що укладений із у супереч закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому ч. 1 ст. 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним правочину, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання акту недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений відповідачем-1 з порушенням п. п. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а також п. 7.6. Статуту.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У матеріалах справи відсутні докази надання письмової згоди загальних зборів учасників відповідача-1 на відступлення частки, належної ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" третій особі.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зважаючи на викладене, господарський суд вбачає наявність у Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі від 06.12.2021 усіх вказаних дефектів, що вказують на його недійсність на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відтак суд задовольняє позовні вимоги у даній частині.

Окрім того, позовними є вимоги є скасування реєстраційної дії (запису) від 08.12.2021 № 010000349 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників, вчинену державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 - в частині відчуження ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються, зокрема, речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Частиною 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Суд дійшов висновку, що вимоги про скасування записів про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними договорів, та залежать від наявності самого порушеного права позивача.

У постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 18.11.2020 у справі № 750/5622/19, від 18.11.2020 у справі № 154/883/19 сформульовано висновок про те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено в новій редакції. Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 вказаного Закону (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Позовні вимоги позивача про скасування реєстраційних дій, є похідними від основних (про визнання недійсними) акту, на підставі якого були і вчинені такі реєстраційні дії, і можуть бути предметом розгляду господарським судом. (Така узагальнююча судовою практикою правова позиція висловлена у п. 1.6 постанови пленуму ВГС України № 4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Окрім цього, відповідно до ч. 2 Законі України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

З огляду на зазначене, оскільки позовні вимоги про визнання недійним Акту приймання-передачі частки є обґрунтованими, - суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а відтак похідні вимоги позивача про скасування реєстраційної дії (запису) підлягають задоволенню.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач у даній справі, підтверджені належними та допустимими доказами, та не спростовані іншими учасниками справи.

Разом з тим, господарський суд вважає безпідставними аргументи відповідача - 2 про те, що оспорювати правочин у суді може виключно одна із сторін правочину або інша заінтересована особа, а позивач не є стороною спірного правочину та у позові не вказано конкретно у чому полягає власний інтерес позивача, а також про те, що якщо позивач переконаний в протилежному, він не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення такого правочину та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав і законних інтересів товариства (його учасників) (якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення вчиненими правочинами прав та законних інтересів товариства, останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом) - з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З огляду на положення ст. 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/ захисту в обраний спосіб.

Відсутність порушеного права чи цивільного інтересу невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , який є одним із засновників Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" та володіє часткою у статутному капіталів відповідача - 1 номінальною вартістю 63 014 грн 00 коп., що становить 23, 89 % від загального розміру статутного капіталу звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх законних інтересів.

Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

З цих підстав корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень ст. 4, ч. 1 ст. 20 ГПК України та ст. 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Частинами 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Метою позову є відновлення становища, що існувало до спірної реєстраційної дії, тобто відновлення складу учасників, який існував до такої реєстраційної дії, а також відновлення порушених прав позивача та його законного корпоративного інтересу.

Таким чином, хоча позивач і оскаржує Договір купівлі-продажу, не будучи при цьому його стороною, оскаржує Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі, а також дії державного реєстратора, - однак вимога про скасування реєстраційного запису зумовлена необхідністю захисту саме корпоративних інтересів ОСОБА_1 як учасника Товариства, та відновлення складу учасників, який існував до такої реєстраційної дії.

Позивач звернувся з позовними вимогами, які фактично впливають на корпоративні права учасників товариства, а також на його власний корпоративний інтерес. Корпоративний інтерес позивача полягає у тому, що у відповідності до п. 7.6. Статуту (том 1, а.с. 39) учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Тобто наслідком задоволення позовних вимог має бути відновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, на користь якого приймається відповідне рішення суду.

Суд зауважує, що позивач в обґрунтування позовних вимог, серед іншого, посилається на порушення відповідачами-1 та - 2 положень п. п. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а також згідно з п. 7.6. Статуту відповідача-1, згідно з якими учасник може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього товариства або ж третім особам; учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини учасника).

З огляду на те, що передбачено відступлення частки учасника товариства виключно за згодою решти учасників, а ОСОБА_1 є учасником Товариства та зазначає, що без його згоди відбулося відступлення частки від Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" до відповідача 2: ОСОБА_2 на підставі оспорюваного Договору та Акту, а також порушено його корпоративний інтерес - скористатися переважним правом купівлі частки у разі її відступлення - відтак суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з даним корпоративним спором за захистом своїх порушених корпоративних прав та законного інтересу.

Окрім того, суд вважає такими що не стосуються предмету спору аргументи відповідача-2 про те, що необхідно врахувати, що отримання прибутку за оскаржуваним договором від продажу частки належної ТДВ "Кузнецовське АТП-15637" відповідає майновим правам та інтересам Товариства, позаяк даний спір виник не з приводу того чи понесла юридична особа відповідача-1 збитки, а з приводу порушення корпоративних прав позивача внаслідок неправомірного перерозподілу часток між учасниками Товариства.

При цьому, при цьому інші доводи відповідача-2, що викладені у відзиві, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи, а тому відхиляються судом.

Що стосується позовних вимог до відповідача-3 Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 - господарський суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи з такого.

Відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною. Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Однак, суд звертає увагу, що державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування рішення державного реєстратора незалежно від того, чи був цей реєстратор відповідачем у справі та чи був залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (п. 41), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (п. 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (п. 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (п. 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (п.71)).

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Ч. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено перелік документів, що повинні бути подані для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються документи згідно з переліком.

Тобто, виходячи з обставин даної справи, для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, змін статутного або складеного капіталу, змін складу або інформації про засновників, змін органу управління; змін статутного або складеного капіталу, повинен був бути поданий учасником (засновником) до державного реєстратора певний пакет документів.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що оскільки позивач самостійно не звертався до відповідача 3: Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 із заявами та пакетом документів для вчинення оспорюваної реєстраційної дії, а реєстраційна дія (запис) від 08.12.2021 № 010000349 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників, вчинена державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі від 06.12.2021, за зверненням відповідача-2 (що останнім не заперечується), - у господарського суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог до відповідача-3.

Позивач вказав, що включення державного реєстратора до числа відповідачів зумовлено порушенням корпоративних прав позивача, відновити які можливо серед іншого, шляхом скасування записів державного реєстратора.

Державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора не оскаржуються.

При цьому суд зазначає, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах даної категорії, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до нього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанові від 27.10.2021 у справі № 826/5984/17 вказав, зокрема, що оскільки позивач пред`явив позовні вимоги до державного реєстратора, то він, з огляду на підстави заявленого позову та суть порушеного права позивача є неналежним відповідачем у цій справі.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 48-49 постанови від 18.06.2019 у справі № 923/705/18 (провадження № 12-271гс18) спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанові від 27.10.2021 у справі № 826/5984/17 вказав, зокрема, що оскільки позивач пред`явив позовні вимоги до державного реєстратора, то він, з огляду на підстави заявленого позову та суть порушеного права позивача є неналежним відповідачем у цій справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до відповідача-3, оскільки останній є неналежним відповідачем у даному спорі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28.10.2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месрон Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про визнання недійсним акту приймання-передачі від 06.12.2021, яким відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв частку в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., а також про скасування рішення державного реєстратора про вчинення реєстраційної дії (запису) від 08.12.2021 № 010000349 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників, вчинену державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 - в частині відчуження ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу.

В решті позовних вимог господарський суд відмовляє.

Окрім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-3.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до підп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є 3 немайнових вимоги.

Таким чином, враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" сума судового збору щодо заявлених вимог становить 7 443 грн 00 коп.

Позивачем сплачено необхідну суму судового збору, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 17.01.2022 на суму 2 481 грн 00 коп. та квитанцією № 1 від 12.02.2022 на суму 4 962 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги підлягають задоволенню в частині двох немайнових вимог.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що даний спір виник у наслідок неправомірних дій відповідачів-1 та -2, що призвело до звернення позивачем з даним позовом до суду, то суд дійшов висновку, що судовий збір сплачений ОСОБА_1 у розмірі 7 443 грн 00 коп. підлягає стягненню з відповідачів - 1 та -2 у повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" до відповідача 2: ОСОБА_2 до відповідача 3: Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рибак Юлії Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсним акту приймання-передачі та скасування реєстраційної дії (запису) задоволити частково.

2. Визнати недійсним укладений 06.12.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" та ОСОБА_2 акт приймання-передачі від 06.12.2021, яким відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв частку в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу.

3. Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4, за результатами якої вчинено реєстраційну дію (запис) від 08.12.2021 № 010000349 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, зміни складу або інформації про засновників (в частині відчуження ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТзДВ "Кузнецовське АТП-15637" номінальною вартістю 26 961 грн. 50 коп., що становить 10,220732413 % від загального розміру статутного капіталу).

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (м-н Північний Промзона 30, м. Вараш, Рівненська область, 34400, код ЄДРПОУ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп. судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

7. У задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.12.2021 - відмовити.

8. У задоволенні позовних вимог до Державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг виконавчого комітету Корнинської сільської ради ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано "19" грудня 2022 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич