ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. м. Київ Справа № 911/23/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

до Приватного підприємства «Каменяр»

прo стягнення 62 616,77 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Солтановська А.О.

відповідача: Загородній В.С.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі позивач) до Приватного підприємства «Каменяр» (надалі відповідач) прo стягнення 62 616,77 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі № 911/23/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.02.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2022 року підготовче засідання відкладено на 24.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2022 року повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 24.03.2022 року, не відбулося. Підготовче засідання у справі № 911/23/22 призначено на 24.05.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 23.05.2022 року від позивача надійшло клопотання б/н від 23.05.2022 року про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2022 року підготовче засідання відкладено на 14.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 28.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 17.06.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 15.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.06.2022 року від позивача надійшло клопотання б/н від 27.06.2022 року про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 16.08.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 16.08.2022 від відповідача надійшла заява б/н від 16.08.2022 року про проведення засідання без участі представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 911/23/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2022 року.

У судовому засіданні 30.08.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладався на 13.09.2022 року.

В судовому засіданні 13.09.2022 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 27.09.2022 року.

В судовому засіданні 27.09.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 27.09.2022 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з п.п. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», абз. 2 п. 12 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 року, орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує виконувати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації Державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1378-р від 16.12.2015 року «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Укртрансінспекцію, припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Законом України «Про автомобільний транспорт», а саме ст. 6, передбачено повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, яким є Укртрансбезпека.

Пунктом 5 Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Укртрансбезпека з поміж іншого наділена повноваженням не лише здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та нарахування, у разі виявлення порушень, плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, але й вживати заходів щодо стягнення такої плати за проїзд.

Процедуру здійснення державного контролю визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок № 1567).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок № 879).

Частиною 7 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, зараховується до державного дорожнього фонду.

Пунктом 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

08.07.2021 року посадовими особами Північного міжрегіонального Укртрансбезпеки складено: 1) акт № 0058523 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку б/н про результати здійснення вагового контролю у зв`язку з виявленням на відповідному транспортному засобі перевищення загальної маси та навантаження на строєну вісь (нормативно допустима загальна маса становить 40,0 т, фактична - 47,80 т, допустиме навантаження на таку вісь 22 т, натомість фактичне навантаження склало 27,100 т);

2) акт № 0058524 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку б/н про результати здійснення габаритно-вагового контролю у зв`язку з виявленням на відповідному транспортному засобі перевищення загальної маси та навантаження на одиночну та строєну вісь (нормативно допустима загальна маса становить 40,0 т, фактична - 48,450 т, допустиме навантаження на одиночну вісь становить 11т, натомість фактичне навантаження склало 12,150 т, допустиме навантаження на строєну вісь становить 22 т, натомість фактичне навантаження склало 28,550 т);

3) акт № 0058522 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку б/н про результати здійснення габаритно-вагового контролю у зв`язку з виявленням на відповідному транспортному засобі перевищення загальної маси та навантаження на строєну вісь (нормативно допустима загальна маса становить 40,0 т, фактична - 45,950 т, допустиме навантаження на таку вісь становить 22 т, натомість фактичне навантаження склало 27,850 т).

Зупинені транспортні засоби 1) МАЗ 642206-232, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ПП «Каменяр», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; 2) DAF 95XF380, державний номерний знак НОМЕР_3 , належить на праві приватної власності ПП «Каменяр», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; 3) International 91001, державний номерний знак НОМЕР_5 , належить на праві приватної власності ПП «Каменяр», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

Під час перевірок були присутні водії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які керували зупиненими під час перевірки транспортними засобами відповідно.

Зазначена перевірка здійснювалась згідно з направленням на рейдову перевірку № 000280 від 01.07.2021 року, наданим в.о. начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, та щотижневим графіком проведення рейдових перевірок.

Згідно з визначенням, наведеним в пп. 3 п. 2 Порядку № 879: великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Така ж норма передбачена в п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 року (далі - Правила), так, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з п. 4 Правил: рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 30 Порядку № 879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за встановленою формулою.

Відповідно до п. 31 Порядку № 879 при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 311 Порядку № 879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру (К):

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків у п`ятикратному розмірі.

Відповідно до п. 311 Порядку № 879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

За Актом № 0058523 від 08.07.2021 року позивачем здійснений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, зя яким проведено нарахування за 162 км відстані згідно з даними, наведеними у супровідних документах на вантаж, а саме: товарно-транспортною накладною № 7440/4 від 07.07.2021 року, які були надані перевіряючим особам. За відповідною формулою нараховано 505,44 євро (16 321,16 грн. станом на момент складення розрахунку відповідно до офіційного курсу валют, встановленому Національним банком України), яку зобов`язаний сплатити відповідач як плату за проїзд автомобільними дорогами. Зазначене підтверджується розрахунком № 0058523 від 08.07.2021 року плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

За Актом № 0058524 від 08.07.2021 року позивачем здійснений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, зя яким проведено нарахування за 162 км згідно з даними, наведеними у супровідних документах на вантаж, а саме: товарно-транспортною накладною № 7440/5 від 07.07.2021 року, які були надані перевіряючим особам. За відповідною формулою нараховано 782,46 евро (25 266,42 грн. станом на момент складення розрахунку відповідно до офіційного курсу валют, встановленому Національним банком України), яку зобов`язаний сплатити відповідач як плату за проїзд автомобільними дорогами. Зазначене підтверджується розрахунком № 0058524 від 08.07.2021 плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

За Актом № 0058522 від 08.07.2021 року позивачем здійснений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, зя яким проведено нарахування за 162 км згідно з даними, наведеними у супровідних документах на вантаж, а саме: товарно-транспортною накладною № 7440/3 від 07.07.2021, які були надані перевіряючим особам. За відповідною формулою нараховано 651,24 евро (21 029,19 грн станом на момент складення розрахунку відповідно до офіційного курсу валют, встановленому Національним банком України), яку зобов`язаний сплатити відповідач як плату за проїзд автомобільними дорогами. Зазначене підтверджується розрахунком № 0058522 від 08.07.2021 року плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

У п. 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

02.09.2021 року Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було направлено відповідачу листи про необхідність сплати грошових коштів. Однак, відповідачем кошти добровільно не сплачені.

Згідно з п. 41 Порядку № 879 дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідачем визначена плата за проїзд не оскаржена та не сплачена автомобільним перевізником у встановлені чинним законодавством строки, тому набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Зважаючи на викладене, позивач у позові просить стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування у загальній сумі 62 616,77 грн. в перерахунку станом на момент складення розрахунку відповідно до офіційного курсу валют, встановленому Національним банком України.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документом для здійснення перевезень вантажів, зокрема для автомобільного перевізника, є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах та інші документи, передбачені законодавством. Водій зобов`язаний пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортні накладні або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм законодавства, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення - дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів; у разі ж якщо рух здійснюється без відповідно дозволу або внесення плати за проїзд, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

У зв`язку з вказаними вимогами чинного законодавства, посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснено зазначений розрахунок про порушення транспортним засобом встановлених обмежень габаритів, загальної маси та/або осьових навантажень.

При цьому, плата за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування не є штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Тому спори про стягнення відповідної плати підлягають розгляду господарським судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 820/1203/17.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на порушення позивачем процедури здійснення державного контролю та проведення габаритно-вагового контролю.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі N 826/4278/14, від 20.02.2018 року у справі № 803/1130/17 сам по собі Акт перевірки не породжує правових наслідків для суб`єкта господарювання, оскільки акти є носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства, на підставі яких приймається відповідне рішення контролюючого органу, а оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо складання актів та проведення перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі актів.

Таким чином, відповідні питання підлягають розгляду по суті в межах спору про оскарження дій та рішень перевіряючих. Однак, відповідачем не надано доказів оскарження дій та рішень позивача щодо встановлення порушень та проведених нарахувань плати.

Також відповідач у відзиві посилався на порушення перевіряючими процедури зважування та визначення поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів, оскільки вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на транспортному засобі відповідача посадовими особами позивача. Крім того, у зв`язку з відсутністю вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, відповідач стверджує про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Таким чином, відповідач у відзиві стверджує, що вказані в Актах перевріки фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку. Також, позивачем до позовної заяви не надано Акт обстеження дороги, яка використовувалася для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зауважив, що відсутність Методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Оскільки за змістом ст.ст. 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879), яким керувався відповідач, тому, відповідно, правомірно складено розрахунок плати за проїзд. Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п. 19 Порядку № 879 Постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 30.08.2017 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою. Жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю не встановлено обов`язок використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих, рідин). Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Також, відповідач висловив сумнів щодо точності використаних позивачем засобів вимірювальної техніки. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів того, що габаритно-ваговий контроль відповідача здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для нього місцях, та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства.

Щодо твердження позивача про те, що неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, позивач зазначив, що документи на ваги завжди знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення.

Зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який утримується в робочому стані та відповідає законодавству в сфері стандартизації, метрології та сертифікації згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з Порядком № 879 за результатами габаритно-вагового контролю оформлюються (складаються) у відповідній послідовності наступні документи: талон (чек) про зважування, який формується ваговим обладнанням автоматично, без втручання співробітників компетентних органів; довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій фіксуються результати габаритно-вагового контролю; акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових/габаритних параметрів, який складається виключно при виявленні відповідних порушень; рахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який складається виключно на підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових/габаритних параметрів.

В своїх запереченнях відповідач безпідставно та не обгрунтовано також вдається фактично до звинувачень позивача у фальсифікації матетеріалів габаритно-вагового контролю. Однак, не надає доказів з`ясування відповідних обставин уповноваженими на це органами, в тому числі правоохоронними.

Суд не погоджуєьбся з твердженням відповідача, що позивачем не надано доказів порушень, які стали підставою для нарахування заявленої в позові плати за проїзд, оскільки відповідні порушення підтверджені в ході проведених позивачем перевірок, які відповідачем не оскаржені в установленому порядку. Натомість, саме відповідач має довести в спростування позовних вимог відсутність фактів порушень, які стали підставою для нарахування плати за проїзд.

Однак, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано виявлених в ході габаритно-вагового контролю порушень, а саме фактів перевищення навантаження на осі.

Відповідач стверджує, що належним перевізником було ТОВ «ТОРГОВА ГРУПА», яке 01.06.2021 року уклало з ПП «КАМЕНЯР» договір позички транспортного засобу №10-а на умовах тимчасового безоплатного користування строком на 6 (шість) місяців транспортними засобами, в тому числі МАЗ 642208-323 НОМЕР_7 та DAF 95 ХТ 380 АВ 7199 АІ.

Однак, відповідачем не надано доказів надання перевіряючим наведеного договору та інших документів, які свідчать, що перевезення здійснювалось ТОВ «ТОРГОВА ГРУПА», натомість, з матеріалів перевірок вбачається, що водії пред`явили саме документи про належність транспортних засобу відповідачу.

З доданих до позовних матеріалів товарно-транспортних накладних вбачається, що автомобільним перевізником виступав саме відповідач.

У зв`язку з чим, в наведених поясненнях відповідача вбачаються ознаки намагання введення суду в оману та зловживання процесуальними правами з метою уникнути відповідальності.

Відповідно до Порядку № 1567 акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складається виключно за результатами рейдової перевірки, в ньому фіксуються всі порушення автотранспортного законодавства та за результатами якого до перевізників застосовується адміністративно-господарські штрафи або виноситься припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Наведені у відзиві твердження відповідача не спростовують виявлені факти перевищення нормативно-вагових параметрів транспортними засобами, які належать позивачу на праві власності без відповідного дозволу та обов`язковість відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

З приводу твердження відповідача, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував отримання вимоги та копій документів, позивач зазначив, що 02.09.2021 року листами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №№ 72178/19/24-21, 72195/19/24-21, 72188/19/24-21, які направлено АТ «Укрпошта», повідомлено відповідача про необхідність сплати грошових коштів.

При цьому, позивач слушно зауважив, що він не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції адресатом (відповідачем), які від нього не залежать. Надсилання повідомлення є належним виконанням обов`язків позивачем щодо інформування.

Таким чином, відповідачем не спростовано викладені у позові обставини щодо виявлних позивачем порушень. Оскільки відповідач у встановленому порядку не сплатив нараховану йому плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, така плата є заборгованістю перед Державним бюджетом України і підлягає стягненню.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені прокуратурою витрат на сплату судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки до Приватного підприємства «Каменяр» прo стягнення 62 616,77 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Каменяр» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87г, а/с 181, код ЄДРОПУ 20570596) до Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами в сумі 62 616,77 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Каменяр» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87г, а/с 181, код ЄДРОПУ 20570596) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (03083, м. Київ, проспект Науки, 57) 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 15.12.2022 року