ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Справа № 915/241/22

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. при секретарі судового засідання Степановій І.С. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: від позивача адвокат Грибонос В.В., від відповідача адвокат Колєсніков О.А. справу за позовом товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «РЕНТ УМБ» (56602, Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, будинок 30, код ЄРДПОУ 40963992), який пред`явлений до відповідача: товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «ЕКСТРАКТ ОЙЛ» (56602, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, код ЄРДПОУ 43882937) про виселення з об`єкту нерухомого майна та стягнення неустойки.

16.08.2022 року судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

12.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

21.09.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив.

08.12.2022 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у позові зазначив, що на підставі договору оренди передав у користування відповідачу цілісний майновий виробничий комплекс для здійснення господарської діяльності. Після закінчення строку дії договору та строку оренди відповідач всупереч умовам договору оренди майно за актом приймання-передачі не повернув та продовжив його використовувати у власних цілях. Будь-яких домовленостей щодо продовження строку дії договору оренди досягнуто не було. Вимогу позивача про поверненню майна відповідач залишив без розгляду. З огляду на те, що відповідачем порушується право позивача на користування належним йому майном позивач вирішив звернутися до суду за захистом. Крім того, просив стягнути з відповідача неустойку передбачену ч. 2 ст. 785 з дати прострочення виконання зобов`язання по поверненню майна, тобто з 04.07.2022 року до 04.08.2022 року у розмірі 571666,66 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Позиція аргументована тим, що:

- відповідач належним чином виконував умови договору оренди;

- відповідач неодноразово заявляв позивачу про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк;

- вимога позивача від 01.07.2022 року є такою, що суперечить умовам п. 6.1.2 договору оренди та є втручанням у законну господарську діяльність відповідача;

- по закінченню строку користування майном позивач всупереч умовам п 8.3 договору оренди не звертався до відповідача з пропозицією підписати акт прийому-передачі (повернення) майна;

- у разі прострочення повернення майна орендарем та за відсутності підписаного акту прийому-передачі договір оренди фактично продовжує діяти;

- відповідно до п. 11.1 договору оренди сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених даним договором, якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин;

- Новоодеська міська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області віднесена органами державної влади до територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тому відповідач був обмежений у можливостях знайти нових контрагентів та бажав продовжити користування орендованим майном;

- заявлення позивачем до стягнення неустойки у вигляді подвійної плати за користування майном разом із ПДВ суперечить вимогам законодавства та судовій практиці.

З письмових доказів до відзиву додано копії платіжних документів, якими відповідач підтверджує внесення орендної плати за користування майном.

12.09.2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Колєснікова О.А. про проведення підготовчого засідання 16.09.2022 року у режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області.

Ухвалою суду постановленою 12.09.2022 року у задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача було відмовлено.

12.09.2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи №916/1566/22 господарським судом Одеської області. 16.09.2022 року ухвалою суду постановленою у судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

15.09.2022 року до суду від представника позивача адвоката Грибоноса В.В. надійшла заява про відкладення підготовчого засідання. 16.09.2022 року ухвалою суду постановленою у судовому засіданні із занесенням до протоколу у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

30.09.2022 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 03.10.2022 року було задоволене.

11.11.2022 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 15.11.2022 року було задоволене.

На підставі наданих позивачем письмових доказів судом встановлені наступні обставини.

01.01.2022 року у м. Нова Одеса позивач (орендодавець) та відповідач (орендар) уклали договір оренди №01/01-22 (далі за текстом договір оренди), який підписаний керівниками.

У пункті 1.1. договору оренди визначено, що відповідно до умов цього договору орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування об`єкт оренди (згідно загальних положень договору - цілісний майновий виробничий комплекс у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться у м. Нова Одеса, Миколаївська область, вул. Сеславинського, буд. 30 та наявного в ньому обладнання згідно переліку наведеного в акті приймання-передачі майна в оренду), а орендар зобов`язується прийняти, оплатити користування і повернути об`єкт оренди орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.4. договору оренди орендодавець підтверджує, що об`єкт оренди є його приватною власністю.

Пунктом 3.1 договору оренди передбачено, що приймання-передача об`єкта оренди оформляється актом прийому-передачі, в якому зазначається його технічний стан, опис майна, можливість нормального функціонування, використання за призначенням, комплектність, недоліки та інші відомості. Акт прийому-передачі підписується представниками сторін, скріплюється їхніми печатками та є невід`ємною частиною цього договору.

У п. 4.1 договору зазначено, що строк оренди починає перебіг з моменту прийняття об`єкта оренди по акту прийому-передачі та спливає 30 червня 2022 року.

Відповідно до п. 5.1. договору орендар зобов`язаний здійснювати оплату орендної плати за користування об`єктом оренди в розмірах і термінах обумовлених в даному договорі. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди щомісячно з ПДВ складає 343000 грн. в місяць.

Згідно п.5.5 договору оренди не пізніше 10 числа кожного місяця сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг, яким засвідчується факт надання послуг з оренди (тимчасового платного користування) за попередній місяць.

Одним із зобов`язань орендаря, яке передбачене п.7.1.12 договору оренди, є обов`язок повернути об`єкт оренди орендодавцю після закінчення строку дії/дострокового припинення договору.

Відповідно до п. 8.1 договору орендар зобов`язується звільнити об`єкт оренди і передати його орендодавцю не пізніше 3-х днів з дати закінчення строку дії договору або дострокового припинення строку дії договору, якщо сторони не домовляться про інше.

У п. 8.3 договору оренди зазначено, що повернення об`єкта оренди у зв`язку із закінченням строку дії договору оформляється актом прийому-передачі (повернення) об`єкта оренди, що складається та підписується представниками сторін на протязі тьох днів з моменту закінчення строку дії договору.

Пунктом 8.4. договору оренди передбачено, що об`єкт оренди вважається фактично переданим (повернутим) орендодавцю з моменту підписання відповідного акту прийому-передачі.

Згідно п. 13.1 договору оренди договір набуває чинності з дня його підписання, скріплення печатками сторін та укладання акту приймання-передачі об`єкта оренди і діє до 30 червня 2022 року.

01.01.2022 року у м. Нова Одеса керівниками позивача та відповідача був складений та підписаний акт прийому-передачі майна в оренду, а саме цілісного майнового виробничого комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться у м. Нова Одеса, Миколаївська область, вул. Сеславинського, буд. 30 та наявного в ньому обладнання.

01.04.2022 року у м. Нова Одеса керівниками позивача та відповідача було складено та підписано додаткову угоду до договору оренди №01/01-22, якою сторони внесли зміни до договору, виклавши п.5.1 в іншій редакції. Згідно внесених змін розмір орендної плати за користування об`єктом оренди щомісячно з ПДВ складає 285833,33 грн в місяць. Зміни орендної плати обумовлені переходом орендодавця на спрощену систему оподаткування та припинення його статусу як платника податку на додану вартість.

01.07.2022 року позивач направив поштою на адресу відповідача цінного листа з описом вкладення за вих. №7/01 з вимогою про негайне звільнення орендованого майна, яке було отримане відповідачем 05.07.2022 року.

На виконання умов п. 5.5 договору оренди позивачем та відповідачем на підтвердження фактичного користування майном відповідачем протягом січня-червня 2022 року були складені та підписані відповідні акти надання послуг:

- №2 від 31.01.2022 року;

- №4 від 28.02.2022 року;

- №6 від 31.03.2022 року;

- №8 від 30.04.2022 року;

- №9 від 31.05.2022 року;

- №12 від 30.06.2022 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 08.12.2022 року, тобто дату розгляду судом справи по суті, об`єкт нерухомого майна:

- реконструкція олієпереробного підприємства потужністю 600т/добу перероблювального насіння (складів, олієнасіння, шроту, лабораторії тощо), загальною площею 12383,4 кв.м. з реєстраційним номером 248, який розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, буд. 30 належить одноосібно на праві приватної власності позивачу з 20.10.2016 року;

- земельна ділянка з реєстраційним номером 248 та кадастровим номером :04:048:005, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, земельна ділянка 30, належить одноосібно на праві приватної власності позивачу з 18.05.2018 року.

Вказане підтверджується інформаційними довідками №317122547 та 317126302 сформованими 08.12.2022 року господарським судом Миколаївської області по справі 915/241/22 шляхом доступу до вказаних реєстрів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вказано у ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надані позивачем письмові докази з огляду на приписи ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України є належними, допустимими та достовірними.

Відповідач у відзиві підтвердив факти укладення 01.01.2022 року договору оренди №01/01-22 та користування майном позивача на праві оренди.

Як вказувалося вище згідно п 8.1 договору оренди орендар зобов`язується звільнити об`єкт оренди і передати його орендодавцю не пізніше 3-х днів з дати закінчення строку дії договору або дострокового припинення строку дії договору, якщо сторони не домовляться про інше.

З огляду на те, що строк оренди та строк дії договору оренди закінчився 30.06.2022 року, відповідач зобов`язаний був звільнити об`єкт оренди і передати його орендодавцю не пізніше 3-х днів з дати закінчення строку дії договору, тобто по 03.07.2022 року включно.

Відповідачем не надано суду доказів виконання обов`язку по поверненню майна позивачу.

Наявність у відповідача права користування майном позивача після 30.06.2022 року доказами не підтверджено.

Зазначені у відзиві обставини щодо неодноразового висловлювання позивачу наміру скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк на тих же умовах відповідач доказами не підтвердив.

Направлення позивачем вимоги про негайне повернення майна не можна розцінювати як втручання у здійснення господарської діяльності з огляду на те, що відповідач отримав вимогу 05.07.2022 року через один день після того як майно мало бути повернуто позивачу. Крім того, зазначена вимога не суперечить умовам договору оренди, зокрема п. 8.1.

Таким чином, судом встановлено невиконання відповідачем зобов`язання по поверненню об`єкту оренди позивачу після закінчення строку дії договору оренди у порядку передбаченому пунктами 8.1-8.4 договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання, зокрема можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 ГК кодексу України застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється:

- виконанням, проведеним належним чином;

- зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання;

- у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі;

- за згодою сторін;

- через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються зокрема способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У зв`язку з наявністю порушення прав позивача позивач має право вимагати усунення таких порушень шляхом зобов`язання відповідача виконати дії, передбачені пунктами 8.1-8.4 договору оренди та ч. 1 ст. 785 ЦК України, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження об`єктом оренди шляхом зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди та передати цей об`єкт оренди позивачу за актом прийому-передачі (повернення об`єкта оренди).

Зважаючи на наявність невиконаного зобов`язання з боку відповідача щодо звільнення об`єкту оренди та враховуючи те, що відповідач ігнорує вказану умову договору не бажаючи звільняти об`єкт оренди, більш ефективним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження майном шляхом виселення відповідача з об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 49 ГК України підприємці зобов`язані, зокрема, не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання.

За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Як зазначалося вище у ч. 2 ст. 193 ГК України передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У ч. 1 ст. 230 ГК України зазначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 року із наступними змінами Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) Новоодеська міська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області з 29.06.2022 року по 05.07.2022 року до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), не включалася.

Відповідно до п. 11.1 договору оренди сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених даним договором, якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Пунктом 11.3 договору оренди встановлено обов`язок сторони, що не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання за даним договором внаслідок дії форс-мажорних обставин, письмово повідомити іншу сторону про існуючі перешкоди та їх вплив на виконання зобов`язань за даним договором з підтвердженням зазначених обставин належними доказами.

Незважаючи на те, що Новоодеська міська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області з 29.06.2022 року по 05.07.2022 року до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), не включалася відповідач не був позбавлений можливості письмово повідомити позивача про існуючі перешкоди та їх вплив на виконання зобов`язань за даним договором, в тому числі по поверненню майна, внаслідок запровадження режиму воєнного стану на усій території України.

Таким чином, підстав для застосування положень п. 11.3 договору оренди щодо звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку по своєчасному поверненню об`єкту з оренди у визначеному договором оренди порядку у суду немає.

Відповідно до п.9.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 9.4 договору оренди передбачено відповідальність орендаря у вигляді зобов`язання сплатити орендодавцю орендну плату у подвійному розмірі від встановленої у цьому договорі за кожен місяць користування об`єктом оренди, за весь час від дати припинення дії договору до підписання акту приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди, що підтверджує фактичне повернення об`єкта оренди орендодавцю.

За своєю суттю передбачена п.9.4 договору оренди відповідальність та підстави її застосування є неустойкою, яка передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Як було зазначено вище додатковою угодою від 01.04.2022 року до договору оренди сторони внесли зміни - встановили місячну орендну плату в розмірі 285833,33 грн.

Таким чином, подвійна плата становитиме 571666,66 грн.

Що стосується заперечень відповідача про неправомірність включення позивачем до суми неустойки ПДВ, то представник позивача у судовому засіданні вказав, що позивач перейшов на спрощену систему оподаткування, в зв`язку із чим додатковою угодою від 01.04.2022 року було зменшено розмір орендної плати на суму ПДВ з 343000 грн. до 285833,33 грн., а зазначення у додатковій угоді що місячна плата складає 285833,33 грн. саме разом із ПДВ є помилковим. Вказане позивач підтвердив виставленими відповідачу рахунками на оплату орендної плати №8 від 30.04.2022 року на суму 285833 грн. без ПДВ, №9 від 31.05.2022 року на суму 285833 грн. без ПДВ та №13 від 30.06.2022 року на суму 285833 грн. без ПДВ, копії яких було додано до відповіді на відзив.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 571666,66 грн. за період позадоговірного використання майна з 04.07.2022 року до 04.07.2022 року, тобто за календарний місяць, відповідає умовам договору оренди та є законною.

Обставини щодо виконання відповідачем зобов`язання по своєчасній сплаті орендної плати та у визначеному договором оренди розмірі судом не досліджувалися з огляду на те, що ці обставини не входять до предмету доказування у даній справі (ч. 2 ст. 76 ГПК України).

Позивачем були здійснені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 11056,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №299 від 02.08.2022 року та №300 від 02.08.2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Рент УМБ» (56602, Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, будинок 30, код ЄРДПОУ 40963992) цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30 шляхом виселення товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Екстракт Ойл» (56602, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, код ЄРДПОУ 43882937) з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень), а саме з цілісного майнового комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці 3,72276 га, який знаходиться за аресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30.

3. Стягнути з товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Екстракт Ойл» (56602, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, код ЄРДПОУ 43882937) на користь товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «РЕНТ УМБ» (56602, Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, будинок 30, код ЄРДПОУ 40963992) неустойку в сумі 571666 (п`ятсот сімдесят одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн. 66 коп.

4. Стягнути з товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Екстракт Ойл» (56602, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, код ЄРДПОУ 43882937) на користь товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «РЕНТ УМБ» (56602, Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, будинок 30, код ЄРДПОУ 40963992) сплачену суму судового збору в розмірі 11055 (одинадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 99 коп.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному п.п.17.5. п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2022 року.

Суддя А.П. Алексєєв