ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Справа№ 910/6079/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: Копусь А.А.

від відповідача: Погосян С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 (повний текст рішення складено 03.10.2022)

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022

у справі №910/6079/22 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 9 588 538,13 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" суму основного боргу у розмірі 8 320 083 грн 76 коп., 3% річних у розмірі 97 105 грн 64 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 171 348 грн 73 коп., судовий збір у розмірі 143 828 грн 07 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар, при цьому факт існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22. Прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Капітал Стратегія Лідерство" в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що підлягає у застосуванні норм ст.. 625 ЦК України, яка не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Також відповідач зазначав, що судом першої інстанції не застосовано норми ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, які підлягають застосуванню. Відповідач зазначав, що відповідно до вимог п. 9.4. договору, наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за договором.

Відповідач зазначав, що ураховуючи указ Президента України від 24.02.2022, про введення воєнного стану в Україні підтверджує наявність форс-мажорних обставин. Крім того відповідач зазначав, що листом від 28.08.2022 Торгово-промислової палати України на підставі ст..ст.14, 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), військову агресію російської федерації проти України. Неможливість своєчасного виконання ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС зобов`язання з оплати поставленого товару викликана об`єктивними негативними чинниками, що не залежать від волі відповідача. Отже, на переконання відповідача, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суперечать Конституції України та нормам ЦК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" у справі №910/6079/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України, у зв`язку із відсутністю доказів сплати судового збору в установлених порядку і розмірі, та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

03.11.2022 на електронну адресу суду від скаржника - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До указаної заяви додано докази сплати судового збору (сканкопія платіжного доручення від 31.10.2022 №10160 на суму 28 540,23 грн). Таким чином апелянтом виконано вимоги ухвали у строк, установлений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6079/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція". Розгляд справи призначено на 30.11.2022.

06.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №910/6079/22 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп. В іншій частині задоволення заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача суд першої інстанції урахував критерії реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, та з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" 09.11.2022 в установлений процесуальний строк подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22. Прийняти нове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Капітал Стратегія Лідерство" та відмовити в цій частині.

В обґрунтування своєї скарги на додаткове рішення відповідач зазначав, що позивачем безпідставно завищено вартість наданих послуг з правничої допомоги, та як підстава штучного збільшення розміру основного боргу відповідача перед позивачем.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 09.11.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6079/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022. Об`єднано апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд призначено на 30.11.2022.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Судові витрати (витрати на правову допомогу) у розмірі відповідно до умов ДУ №1 пов`язані з розглядом апеляційної скарги покласти на відповідача, позивач надав суду апеляційної інстанції попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу. На переконання позивача судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі обставини всі обставини, що розглядалися у справі та відповідно дано їм обґрунтовану правову оцінку.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що у відповідача починаючи з 23 грудня 2021 року виник обов`язок оплати загальної вартості поставленого товару, відповідач не заперечує щодо існування основного боргу, жодної підстави для зміни строків нарахування інфляційних втрат та суми 3% річних не має.

Стосовно застосування форс-мажорних обставин, позивач зазначає, що відповідно до п. 9.3. Договору, що сторона, що зазначала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язання за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Однак, позивач зазначав, що відповідачем не було надано жодних доказів дотримання умов договору щодо належного повідомлення позивача про форс-мажорні обставини, що зумовлює неможливість, як підставу для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за договором.

Щодо не застосування судом ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, позивач зазначав, що якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми, без шкоди для будь-якої вимоги про відшкодування збитків, які можуть бути стягнуті. На переконання позивача посилання відповідача на скрутне фінансове становище є безпідставним, оскільки про прибутковість відповідача зазначено в окремих статтях розміщених в мережі інтернет, зокрема на сайті Українські Новини, де зазначено, що останній є прибутковим за підсумками 2021 року.

21.11.2022 на електронну адресу суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що відповідач не має можливості прийняти участь в судовому засіданні з розгляду справи №910/6079/22, ураховуючи ситуацію, що склалась у Запорізькій області внаслідок військової агресії російської федерації проти України. За таких обставин, ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" просило відкласти розгляд справи до закінчення періоду воєнного стану в Україні та окупації міста Енергодар.

30.11.2022 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Позивач також зазначав, що витрати на професійну правничу допомогу на заявлену суму є спів мірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

У судове засідання, яке відбулось 30.11.2022 з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився. Представник позивача заперечував щодо задоволення заявленого клопотання. Розгляд справи відкладено на 14.12.2022.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що

19 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" (надалі - позивач, постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки товару №53-121-01-21-10888 (надалі- договір).

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити в період з листопада по грудень 20221 року, а покупець прийняти і сплатити товар на загальну суму 8 320 083,76 грн.

Вартість договору становить 6 933 403,13 грн, крім того ПДВ 20% - 1 386 680,63 грн. Загальна вартість договору з урахуванням ПДВ становить 8 320 083,76 грн (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. та 3.3. договору оплата за товар, поставлений відповідно до п.1.1 договору, здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє 12 місяців з дати укладення (п. 12.1. договору).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8 320 083,76 грн, про що свідчать підписана між сторонами видаткова накладна №КС-0000053 від 22.12.2021 та товарно-транспортна накладна №Р53 від 22.12.2021.

Звертаючись із позовом, позивач зазначав, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 8 320 083,76 грн та підставою для нарахування інфляційних втрат у розмірі 1 171 348,73 грн та 3% річних у розмірі 97 105,64 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України установлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що 22.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" було поставлено відповідачу товар, визначений п. 1.1. договору, на загальну суму 8 320 083,76 грн.

Крім того матеріалами справи підтверджується, що поставлений товар був прийняти відповідачем без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості, про що свідчать підписані сторонами видаткова накладна №КС-0000053 від 22.12.2021 та товарно-транспортна накладна №Р53 від 22.12.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Крім того, судом установлено, що оплата за товар, поставлений відповідно до п.1.1 договору, здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 3.2. та 3.3. договору).

Крім того, 22.12.2021 позивачем було складено податкову накладну, зазначивши загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість становить 8 320 083,76 грн, в тому числі загальну суму податку на додану вартість у розмірі 1 386 680,63 грн, про що свідчить квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ураховуючи вищенаведені обставини та умови Договору, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний був виконати обов`язок щодо слати вартості поставленого товару, в тому числі ПДВ, у строк не пізніше 21.02.2022.

При цьому з аналізу умов договору убачається, що положення п. 3.3. договору давали б можливість покупцю не оплачувати суму ПДВ лише за умови невиконання чи невчасного виконання обов`язку постачальника щодо реєстрації в ЄРПН податкової накладної відповідно до умов. п. 4.4. договору. Отже, вищенаведене спростовує твердження відповідача про ненастання строку для оплати вартості поставленого товару з урахуванням суми ПДВ.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом установлено, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих. №23-02/2724 від 23.02.2022, у якій просив останнього сплатити існуючу заборгованість за договором у розмірі 8 320 083,76 грн.

З матеріалів справи слідує, що у відповіді на претензію №28-23/5372 від 24.03.2022 відповідач повідомив, що претензійні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" будуть розглянуті після закінчення форс-мажорних обставин, оскільки виконання відповідачем договору поставки є неможливим на період дії воєнного стану в Україні.

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар, при цьому факт існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 8 320 083,76 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того зі змісту позовної зави убачається, що за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 171 348,73 грн та 3% річних у розмірі 97 105,64 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 22.02.2022 по 13.07.2022, суд установив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно посилання відповідача у апеляційній скарзі на застосування до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1 договору поставки, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт і т.д.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно із законодавством України, або іншим уповноваженим органом відповідно до законодавства України (п. 9.2 Договору).

У відповідності до п. 9.3 Договору, сторона, що зазначала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язання за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів відповідно підтверджуючого документу.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як убачається з матеріалів справи, у відповіді на претензію 24.03.2022 відповідач повідомив позивача про те, що вимоги останнього будуть розглянуті після закінчення форс-мажорних обставин, оскільки зобов`язання за договором є неможливими на період дії воєнного стану в Україні.

Однак, як установлено судом та визнається сторонами, відповідач зобов`язаний був сплатити вартість отриманого товару в розмірі 8 320 083,76 грн до 22.02.2022 включно.

При цьому, наслідком настання форс-мажорних обставин є звільнення відповідача саме від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань, а не їх від виконання самого зобов`язання, натомість предметом спору у даній справі є стягнення основної заборгованості за Договором, строк оплати якої настав до настання означених форс-мажорних обставин.

Ураховуючи те, що строк виконання зобов`язання має настати під час дії форс-мажору, а не до того, то для застосування наслідків форс-мажору у даному випаду не має підстав, оскільки зобов`язання відповідачем мало бути виконано 22.02.2022.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи суд ураховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи спірний договір в період дії карантину, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання зі здійснення розрахунків та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Суд також відхиляє посилання відповідача на скрутне фінансове становище, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку з відсутністю у боржника необхідних коштів.

З урахуванням вищевикладеного, ураховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Стосовного оскарження відповідачем додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 26.10.2022 колегія суддів зазначає наступне.

06.10.2022 до канцелярії суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство" про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

12.10.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача, у якому останній просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу або відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство", оскільки розмір витрат позивача не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, установленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як убачається зі змісту поданої заяви, заявник поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Стратегія Лідерство» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням ЮРИДИЧНА ФІРМА «КОПУСЬ І МУЛЯР» (адвокатське об`єднання) договору про надання правової допомоги №ЮФКМ/81/2022 від 06.07.2022, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво клієнта в Господарському суді міста Києва у справі з розгляду спору між клієнтом та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо стягнення з останнього суми основного боргу, 3 відсотків річних, інфляційних втрат за порушення строків оплати за договором поставки від 19.11.2021 №53-121-01-21-10888, укладеного між клієнтом та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», з повним обсягом прав та повноважень передбачених відповідно до договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п.4.1 договору загальна вартість юридичних послуг (гонорар) є фіксованою та становить 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп., без ПДВ.

Судом установлено, що на виконання умов договору сторонами був складений та підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.09.2022, відповідно до якого сторони підтверджують, що адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв надані послуги щодо представництва клієнта у спорі з ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" у справі №910/6079/22:

- консультація клієнта;

- аналіз первинних документів;

- формування правової позиції та узгодження її з клієнтом;

- підготовка та подання позовної заяви про стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних за порушенім строків виконання грошового зобов`язання;

- підготовка та подання відповіді на відзив;

- участь в трьох судових засіданнях по справі №910/6079/22;

- підготовка та подання заяви щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Таким чином, загальна сума витрат позивача на правничу допомогу по даній справі склала 40 000,00 грн та була оплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Стратегія Лідерство» 15.07.2022 на суму 20 000,00 грн та 06.09.2022 на суму 20 000,00 грн, про що свідчить виписка із банківського рахунку позивача.

Судом ураховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, та з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Стратегія Лідерство", з покладенням на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22 відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для їх скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/6079/22 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/6079/22 покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2022.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран