ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"14" грудня 2022 р. Справа № 916/3368/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., розглянувши матеріали заяви (вх. № 3480/22 від 12.12.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Д.Ф.» (вул. Навроцького, № 33, м. Львів, 79033) про видачу судового наказу до боржника Приватного підприємства «Золота Ера ХХІ» (провул. Віце-Адмірала Жукова, № 21/23, м. Одеса, 65026) про видачу судового наказу на стягнення 235 581,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес Д.Ф.» звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою до боржника Приватного підприємства «Золота Ера ХХІ» про видачу судового наказу про стягнення 235581,80 грн заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором про оренду опалубки № 31/05/21-О від 31.05.2021 в частині повної та своєчасної оплати орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено, серед іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

Заяву про видачу судового наказу подано з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Так, у заяві визначено повне найменування стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Д.Ф.» та його , а також повне найменування боржника Приватне підприємство «Золота Ера» та його .

Проте, відповідно до даних, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вірним повним найменуванням юридичної особи з ідентифікаційним кодом 33657133 є Приватне підприємство «Золота Ера ХХІ».

Відтак, заявником не дотримано вимог п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, оскільки у заяві вказано невірний код заявника, оскільки за вказаним у заяві ідентифікаційним кодом 33657133 юридичної особи його не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також згідно з ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Окрім того, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Викладені обставини заявник підтверджує наступними документами: копією договору № 31/05./21-О від 31.05.2021 про оренду опалубки, актами приймання передачі та розрахунком орендної плати за відповідним договором.

Позивач в заяві зазначає, що боржник частково виконав свої зобов`язання за договором, але до заяви жодних доказів часткової оплати не додає, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити суму заборгованості боржника, заявлену заявником до стягнення.

Разом з тим, зазначаючи у заяві про видачу судового наказу про суму основного боргу боржника в розмірі 235581,80, заявником не надано до суду доказів на підтвердження наявності зазначеної заборгованості та вказаних обставин.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а є лише одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідних сум.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, враховуючи те, що заявником зазначено невірний ідентифікаційний код заявника та не доведено виникнення грошової вимоги, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ч.1 ст.152, ст.ст. 150, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Д.Ф.» (вх. № 3480/22 від 12.12.2022) до боржника Приватного підприємства «Золота Ера ХХІ» про видачу судового наказу на стягнення 235581,80 грн - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя О.В. Цісельський