ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 Справа № 914/395/22

За позовом: Керівника Пустомитівської окружної прокуратури м. Львова Львівської області, м. Пустомити Львівської області, в інтересах держави в особі позивача-1: Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, м. Комарно Львівської області, та позивача-2: Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут», м. Львів,

про: визнання недійсною додаткової угоди та стягнення заборгованості в розмірі 39 279,46 грн,

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

прокурор: Панькевич Р.М.;

позивача-1: Сорока О.І. представник;

позивача-2: не з`явився;

відповідача: Стернюк В.А. представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Керівника Пустомитівської окружної прокуратури м. Львова Львівської області, в інтересах держави в особі позивача-1: Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, та позивача-2: Західного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут», м. Львів, про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення заборгованості в розмірі 39 279,46 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.03.2022. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

В судовому засіданні прокурор та позивачі позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві. В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор та позивачі посилаються на те, що відповідач незважаючи на свою обізнаність щодо ціни на газ природний на європейських хабах, ініціював укладення додаткових угод до договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, згідно яких ціну на газ було збільшено, що призвело до зайво сплачених коштів в розмірі 39 279,46 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема вказуючи на таке.

Щодо правових підстав для зміни ціни на газ та внесення таких змін до Договору відповідач зазначив, що ціни на газ для непобутових споживачів формуються, виходячи з ринкових цін на внутрішньому та зовнішніх ринках з урахуванням щоденних коливань. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Щодо визнання додаткових угод недійсними, то відповідач зазначив, що визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, і не потребує визнання їх недійсними судом.

Щодо підстав для звернення прокурора з позовною заявою для захисту інтересів держави, як зазначає відповідач, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави

Не погоджуючись з запереченнями відповідача, прокурор подав до суду відзив на позовну заяву, в якій, зокрема, зазначив наступне:

-ТзОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» укладаючи 16.02.2021 з Комарнівською міською радою Договір №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021 зобов`язався поставити споживачу природній газ по ціні 8000,06 грн за 1 тис.куб.м, при цьому, що відповідач був обізнаний про вартість газу за тис.куб.м на європейських хабах ще до дня укладання Договору №41НВ797-2207-21, оскільки сам же надав цінову довідку Львівської торгово-промислової палати №19-09/157 від 16.02.2021.

-оспорювана керівником Пустомитівської окружної прокуратури додаткова угода №1 від 25.02.2021 до Договору №41НВ797-2207-21 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.02.2021 потребує визнання недійсною в судовому порядку, адже у зв`язку з введенням 19.04.2020 в дію Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» №114-ІХ від 19.09.2019 Закон України «Про публічні закупівлі» зазнав суттєвих змін.

- при поданні даного позову прокурор не замінює позивачів та не є їх альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в даному випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в даній справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великого числа громадян.

У судовому засіданні 15.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника прокуратури та представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як встановлено судом, Комарнівською міською радою Львівської області проведено процедуру відкритих торгів за номером UA-2021 -02-03-003929-с щодо закупівлі 122251 м куб. ДК 021:2015:09120000-6: Газове паливо - з очікуваною вартістю 978 015 грн Джерело фінансування - місцевий бюджет.

За результатами скороченої переговорної процедури між Комарнівською міською радою (Далі - Позивач) та ТзОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» (Далі Відповідач) 16.02.2021 укладено Договір №41НВ797-2207-21 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі Договір №41НВ797-2207-21 ).

Предметом договору є природний газ в обсязі до 122 251 м куб. При цьому ціна за 1 тис. куб. метрів природного газу складає 8000,06 грн. з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності (ціна 1 тис. куб.м природного газу - 6666,72 грн, ПДВ - 1333,34 грн). Гранична ціна договору становить 978 015 грн.

У подальшому між споживачем (Комарнівською міською радою) та постачальником (ТзОВ «ЛЬВІВГA3 ЗБУТ») 25.02.2021 укладено додаткову угоду №1 до Договору №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, без зміни суми договору (із одночасним зменшенням кількості одиниць товару), а саме ціна газу становить 8500 грн з ПДВ за 1000 куб.м, та включає у себе вартість доступу до потужностей споживачем.

Також, між споживачем та постачальником 25.05.2021 укладено додаткову угоду №2 до Договору №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, без зміни суми договору (із одночасним зменшенням кількості одиниць товару), а саме ціна газу становить 7790,96 грн за 1000 куб.м, крім того ПДВ - 1558,19 грн, всього з ПДВ 9349,15 грн. за 1000 м куб. та включає у себе вартість доступу до потужностей споживачем.

Так, підставою для внесення 25.02.2021 змін до Договору №41НВ797- 2207-21 від 16.02.2021 стала цінова довідка Львівської торгово-промислової палати №19-09/157 від 16.02.2021, в якій приведена вартість природного газу на трьох європейських хабах до кордону України станом на 02.02.2021 та 09.02.2021, тобто взагалі до укладення не тільки оспорюваної додаткової угоди №1, а й до основного Договору №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021.

В ціновій довідці Львівської торгово-промислової палати №19-09/157 від 16.02.2021 вказано джерело інформації - сайт ТБ «Українська енергетична біржа» https://www.ueex.coin.ua/exchange-quotations/. Завдання: надання інформаційної довідки про динаміку зміни ціни природного газу у відсотковому відношення на європейських хабах NGG, TTF, Gaspool (приведена вартість до кордону України) між 02.02.2021 та 09.02.2021 станом на дату видачі довідки.

Як зазначає прокурор, вивченням інформації, розміщеної на вебсайті ТБ «Українська енергетична біржа» https://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/ з`ясовано, що впродовж лютого, в тому числі в період часу з 01.01.2021 до 16.02.2021 на вказаних європейських хабах станом на 02.02.2021 та 09.02.2021 були найвищі показники вартості.

В той же час, станом на день укладання основного договору №41НВ797-2207-21 16.02.2021 вартість газу за тис.куб.м на європейських хабах NGG становила 8968 64 грн, ТТF- 8656,92 грн, Gaspool -8916,36 грн. Станом на день укладання додаткової угоди №1 до договору №41НВ797-2207-21 25.02.2021 вартість газу за тис.куб.м ще стала меншою, а саме NCG - 8557,13 грн, ТTF - 8522,54 грн, Gaspool- 8600,37 грн.

Як зазначає прокурор, замовником вказаної цінової довідки №19-09/157 ТзОВ «ЛБВІВГАЗ ЗБУТ» надано завдання надати інформаційну довідку про динаміку зміни ціни природного газу у відсотковому відношення на зазначених європейських хабах, в той же з невідомих причин упущено ще один європейський хаб СЕGН, вартість на якому, зокрема станом на запитувані дати ТзОВ «ЛБВІВГАЗ ЗБУТ» була найнижчою поміж усіх інших європейських хабів та відомості про який розміщені на тому ж вебсайті ТБ «Українська енергетична біржа» https://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/. Зокрема, вартість газу за тис.куб.м. на європейському хабі СЕGН станом 02.02.2021 становила 9286,36 грн, 09.02.2021 9471,46 грн.

Крім цього, щодо загальнодоступної інформації, розміщеної на вебсайті - ТБ «Українська енергетична біржа» https://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/, про середньозважені ціни на природний газ, зокрема станом на 03.02.2021 (день опублікування наміру укласти договір), 16.02.2021 (укладання Договору № 41НВ797-2207-21) та 25.02.2021 (укладання додаткової угоди №1 про збільшення ціни на газ), то, як зазначає прокурор, ціна на газ навпаки знижувалася.

На підставі акту №ЗЛВ81013979 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 16.02.2021 №41НВ797-2207-21 Комарнівською міською радою були перераховані кошти ТзОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» в сумі 310 184 грн за поставку 38772,71 м куб. газу по ціні 8000,06 грн/тис.м куб.

На підставі акту №ЗЛВ81014755 приймання передачі природного газу до договору постачання природного газу від 16.02.2021 №41НВ797-2207-21 Комарнівською міської радою були перераховані кошти ТзОВ «Львівгаз Збут» в сумі 551784,38 грн за поставку 64915,81 м куб. по ціні 8500 грн за 1000 м куб., дана ціна була визначена оспорюваною додатковою угодою №1 від 25.01.2021. Таким чином, сума зайво сплачених коштів становить 32 454,01 грн (64915,81 м куб. х 8000,06грн/тис.м куб. становить 519330,37 грн, а сплачено 551784,38 грн.

На підставі акту рахунку на оплату №61048927 від 26.04.2021 Комарінвською міською радою були перераховані кошти ТзОВ «Львівгаз Збут» в сумі 116 046,62 грн за поставку 13 652,544 м куб. по ціні 8500 грн за 1000 м куб., дана ціна була визначена оспорюваною додатковою угодою №1 від 25.02.2021. Таким чином, сума зайво сплачених коштів становить 6825,45 грн (13652,544 м куб. х8000,06грн/тис. м куб. становить 109221,17 грн, а сплачено 116046,62 грн).

При цьому, як зазначає, прокурор, постачання та оплата газу не здійснювалася по ціні, визначеній додатковою угодою №2 від 25.05.2021 до Договору №41НВ797-2207-21, оскільки вказана угода №2 була укладена фактично після виконання усіх умов основного договору та додаткової угоди №1, не потягнула за собою жодних наслідків, а тому відсутні підстави для її оскарження.

Відтак, прокурор звернувся з даним позовом до суду з вимогами про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 25.02.2021 до Договору №41НВ797-2207-21 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.02.2021, укладену між Комарнівською міською радою Львівського району Львівської області та ТзОВ «Львівгаз Збут» та стягнення на користь Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області зайво сплачених коштів в сумі 39279,46 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурором у позовній заяві зазначено, що необхідність звернення з цим позовом зумовлена потребою захистити інтереси держави у зв`язку із нездійсненням відповідних Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами. Прокурор вважає, що укладання додаткової угоди з порушенням вимог законодавства свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Порушення норм законодавства у сфері публічних закупівель у зв`язку з укладенням з порушенням вимог закону додаткових угод, призвело до безпідставної зміни істотних умов договору після його укладення та збільшення ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо необґрунтованого витрачання бюджетних коштів.

Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. До основних принципів публічних закупівель віднесено зокрема, їх максимальна економія та ефективність.

Статтею 140 Конституції України та частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетнимкодексом України, (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. З наведеного слідує, що потреби територіальної громади у певних товарах, роботах та послугах, реалізуються виключно через правовий механізм публічних закупівель.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» участь у публічних закупівлях як «замовники» приймають, зокрема, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється ними на промисловій чи комерційній основі, якщо юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів, якщо у вищому органі управління яких орган місцевого самоврядування володіє більшістю голосів, якщо у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Держава зацікавлена у раціональному, ефективному та результативному використанні бюджетних коштів. Витрачання бюджетних коштів безумовно являє публічний інтерес, оскільки можливість запровадження і реалізації програм розвитку та належного функціонування всіх інституцій в свою чергу, надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед її народом.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до повноважень міської ради належить питання стосовно розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету. Також, п. 29 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що до компетенції міської ради належить повноваження щодо встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Тобто, Комарнівська міська рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Комарінвської міської ради.

Прокурором 18.08.2022 за №14.55/04-16-3050вих51 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано листа до Комарнівської міської ради, в якому повідомлено про порушення при укладенні додаткової угоди №1 від 25.02.2021 про збільшення ціни, проте, як зазначає прокурор, вказаний лист залишено поза увагою позивача -1. Аналогічного листа окружною прокуратурою скеровано 08.09.2021 за №14.55/04-16-351вих21, проте, як вбачається з листа позивача-1 за №1167 від 20.09.2021 Комарнівська міська рада погодилась з додатковою угодою №1 від 25.02.2021 та ціновою довідкою Львівської торгово промислової палати №19-09/157 від 16.02.2021, яка стала підставою для збільшення ціни на газ. Комарінвською міською радою не вжито заходів до визнання недійсною додаткової угоди №1 від 05.02.2021 та стягнення коштів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Комарнівська міська рада Львівського району Львівської області, яка є стороною спірного договору, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів, здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України.

Однак Комарнівська міська рада Львівського району Львівської області, укладаючи оскаржувану додаткову угоду до договору про постачання природного газу, всупереч вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сам сприяє порушенню цих інтересів держави, тим самим є органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, однак не здійснює їх захист.

Виконання зобов`язань за додатковою угодою до договору, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 5 даного Закону.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №912/898/18 «проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтересу тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора».

Прокурор у позовній заяві зазначає, що порушення економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель, внаслідок укладення додаткової угоди, призвело до витрачання бюджетних коштів у надмірному розмірі.

Незважаючи на те, що прокурором було повідомлено Комарнівською міською радою Львівського району Львівської області про допущені порушення при укладенні оскаржуваної додаткової угоди, останній не вжив заходів у судовому порядку для захисту інтересів держави, суд доходить висновку про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

Оскільки ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» форми відповідного повідомлення уповноваженого органу не визначено, вказаний лист прокурора з посиланням на таку норму, який було направлено позивачу з метою з`ясування підстав представництва, відповідає приписам цієї статті, а тому підпадає під розуміння повідомлень, обумовлених у ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано положеннями Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43 (надалі - Положення).

Статтею 2 цього Закону визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Статтею 5 Закону визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, який згідно зі ст. 2 цього Закону є одним з головних завдань органу державного фінансового контролю, здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Так, п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п.п. 3, 4, 9 ч. 4 Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усуненнявиявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України, згідно з яким Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.4, 9 п.4 Положення).

Враховуючи викладене, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, зокрема, при здійсненні державних закупівель.

Отже, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, зокрема, при здійсненні державних закупівель. Саме до повноважень Держаудитслужби та її підрозділів належить вжиття заходів контролю щодо додержання вимог законодавства при проведенні замовниками публічних закупівель, а також звернення до суду в інтересах держави з позовними заявами у разі не виконання ними вимог про усунення виявлених порушень.

Окружною прокуратурою 19.10.2021 за №14.55/04-16-4506вих21 скеровано листа до Західного офісу Держаудитслужби про виявлені порушення п. 2 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», на підставі якого контролюючим органом було проведено моніторинг закупівлі за номером UA-2021-02-03-003929-с.

За результатами проведеного Західним офісом Держаудитслужби моніторингу 25.11.2021 вкладено висновок, згідно якого виявлено порушення, зокрема, при укладенні додаткових угод до Договору №41НВ797-2207-21 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів. Позивачем-2 констатовано той факт, що цінова довідка Львівської торгово промислової палати №19-09/157 від 16.02.2021 не є належним документальним підтвердженням коливання цін на ринку на товар, що є предметом Договору №41НВ797-2207-21, при збільшенні ціни додатковою угодою №1. Також , згідно висновку аудитслужби у лютому 2021 року в цілому спостерігалося зниження ціни природного газу на європейських хабах NCG, TTF, Gaspool.

Таким чином, не дивлячись на наявність повноважень, щодо захисту інтересів держави, а також, враховуючи, що прокуратура повідомила про виявлені порушення, Західним офісом Держаудитслужби як органом уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, дій, спрямованих на здійснення відповідного захисту інтересів держави на протязі тривалого часу не вчиняв, не порушував перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, не вживав заходи для стягнення у судовому порядку у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 також підтверджено підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Держаудитслужби, яка хоч і не проводила моніторинг публічної закупівлі, однак може і повинна бути позивачем у справах з аналогічних питань.

Підстави для подання позовної заяви в інтересах Північного офісу Держаудитслужби узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 19.08.2020 у справі № 925/47/19, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

Також на виконання положень ст. 23 Закону України «про прокуратуру» прокурором 10.01.2022 до Комарнівської міської ради за №14.55/04-16-158 вих-22 та Західного офісу Держаудитслужби за №14.55/04-16-158вих-22 скеровано повідомлення про намір вжити прокуратурою заходи представницького характеру. Водночас про причини незастосування заходів, спрямованих на визнання недійсною додаткової угоди №1 від 25.02.2021 та стягнення коштів, а так само обставини, які перешкоджали застосуванню заходів позовного характеру позивачами не поінформовано.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди:

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з пунктами 6, 11, 22 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. При цьому предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

В абзаці 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Як встановив суд, позивач та відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, відповідно до пунктів 1.2.,3.2,3.7 Договору загальний об`єм постачання природного газу у 2021 році складає122,251 тис м куб., ціна за 1000 куб.м становить 8000,06 грн з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності (ціна 1 тис. куб.м природного газу - 6666,72 грн., ПДВ - 1333,34 грн.). Гранична ціна договору становить 978 015 грн.

Водночас згідно з додатковою угодою від 25.02.2021 змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару, без зміни суми договору (із одночасним зменшенням кількості одиниць товару), а саме ціна газу становить 7083,33 грн за 1000 куб.м, крім того ПДВ - 1416,67 грн, всього з ПДВ - 8500 грн за 1000 м куб. та включає у себе вартість доступу до потужностей споживачем.

Необхідність укладення оспорюваної додаткової угоди від 25.02.2021 до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни газу на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано цінову довідку Львівської торгово-промислової палати № 19-09/157 від 16.02.2021.

Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Проте, як вбачається з вказаної цінової довідки Львівської торгово-промислової палати, яка стала підставою для укладення спірної додаткової угоди від 25.02.2021, в якій приведена вартість природного газу на трьох європейських хабах до кордону України станом на 02.02.2021 та 09.02.2021, тобто взагалі до укладення не тільки оспорюваної додаткової угоди №1, а й до основного Договору №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021.

Відповідно до п.2 примітки цінової довідки Львівської торгово-промислової палати No19-09/157 від 16.02.2021 довідка є фактографічною та не містить узагальнюючої інформації щодо рівня цін (рівня зміни цін) товару на внутрішньому ринку.

Враховуючи зазначене, цінова довідка №19-09/157 від 16.02.2021 не може бути об`єктивним підтвердженням коливання цін природного газу на ринку, як це передбачено п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім цього, в самій ціновій довідці не відображено та неможливо простежити середню ринкову ціну з дня опублікування міською радою наміру укласти договір (03.02.2021) чи укладання Договору №41НВ797-2207-21 від 16.02.2021 до часу укладання додаткової угоди №1.

Таким чином, суд дійшов висновку, що довідка Львівської торгово-промислової палати № 19-09/157 від 16.02.2021 не підтверджує коливання ціни такого товару на ринку в період від дати укладення договору (16.02.2021) до дати підписання додаткової угоди (25.02.2021), а отже при укладенні додаткової угоди щодо зміни ціни товару, така зміна здійснена без належного підтвердження коливання цін у сторону їх збільшення.

Також слід зазначити, що метою вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Крім того, суд вважає, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Комарнівська міська рада, який мав беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписав спірну додаткову угоду, внаслідок чого ціна 1 куб. м газу збільшилась, а обсяг поставки газу за Договором зменшився.

Укладення додаткової угоди до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд, встановивши наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання додаткової угоди від 25.02.2021 недійсними на момент її укладення, дійшов висновку, шо спірна додаткова угода суперечать пункту 2 частини 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак про наявність підстав для визнання її недійсною відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення зайво сплачених коштів:

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669, 670 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Обов`язок повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу «Купівля-продаж».

Недійсність спірної додаткової угоди означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка газу, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.

На підставі акту №ЗЛВ81014755 приймання передачі природного газу до договору постачання природного газу від 16.02.2021 №41НВ797-2207-21 Комарнівською міської радою були перераховані кошти ТзОВ «Львівгаз Збут» в сумі 551 784,38 грн за поставку 64915,81 м куб. по ціні 8500 грн за 1000 м куб., дана ціна була визначена оспорюваною додатковою угодою №1 від 25.01.2021. Таким чином, сума зайво сплачених коштів становить 32 454,01 грн (64915,81 м куб. х8000,06грн/тис.м куб. становить 519330,37 грн, а сплачено 551 784,38 грн.

На підставі акту рахунку на оплату №61048927 від 26.04.2021 Комарінвською міською радою були перераховані кошти ТзОВ «Львівгаз Збут» в сумі 116 046,62 грн за поставку 13 652,544 м куб. по ціні 8500 грн за 1000 м куб., дана ціна була визначена оспорюваною додатковою угодою №1 від 25.02.2021. Таким чином, сума зайво сплачених коштів становить 6825,45 грн (13652,544 м куб. х8000,06грн/тис. м куб. становить 109221,17 грн, а сплачено 116046,62 грн).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача коштів у розмірі 39279,46 грн підлягають задоволенню.

Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 39 279,46 грн за товар, який не був поставлений відповідачем, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду надані прокурором докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1 Позовні вимоги задовільнити.

2.Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 25.02.2021 до Договору №41НВ797-2207-21 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.02.2021, укладені між Комарнівською міською радою Львівського району Львівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут».

3.Стягнути з ТзОВ «Львівгаз Збут» (ЄДРПОУ 039, Львівська область, м.Львів, вул.Т. Шевченка, буд. 111 А) на користь Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (, 81562, Львівська область, Львівський район, м.Комарно, вул. Січових Стрільців, 34) кошти в сумі 39279,46 грн.

4.Стягнути з ТзОВ «Львігаз Збут» (ЄДРПОУ 039, Львівська область, м.Львів, вул.Т. Шевченка, буд. 111 А) на користь Львівської обласної прокуратури (рахунок UA000774 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач Львівська обласна прокуратура, ) сплачений судовий збір у сумі 4962,00 грн за подання позовної заяви.

5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.12.2022.

Суддя Березяк Н.Є.