РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2022Справа № 910/1542/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/1542/22

За позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 71772363,01 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Верещагіна А.О.;

від відповідача: Онищенко О.А.; Прокопів Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач) про стягнення 71772363,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином оформив податкову накладну №669 від 31.12.2019 по здійсненим господарським операціям за договором №0414-09051/52/01 від 26.06.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму понесених ним збитків у розмірі 71 772 363,01 грн неотриманого податкового кредиту на суму ПДВ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2022 року відкрито провадження у справі №910/1542/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 01.03.2022 року.

Проте, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві підготовче засідання, призначене на 01.03.2022 року, не відбулось.

25.04.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що Державним підприємством «Гарантований покупець» дотримано вимоги Податкового кодексу України щодо своєчасності складання та реєстрації стосовно позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №669 від 31.12.2019 року на суму 430634178,05 грн, у тому числі ПДВ у сумі 71772363,01 грн. Зауважує на тому, що поле з відміткою «Зведена податкова накладна» відноситься до необов`язкових реквізитів податкової накладної і виправлення вказаної відмітки в графі «Зведена податкова накладна» технічно неможливо. При цьому, у поданому відзиві міститься клопотання про продовження процесуального строку на його подання, оскільки преклюзивний строк припав на початок широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України, що є надзвичайними та невідворотними обставинами у зв`язку з чим просить визнати причини пропуску поважними та продовжити строк.

17.05.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.12.2018 року у справі №908/76/18 та від 10.01.2022 року у справі №910/3338/21 та зауважує на тому, що відповідачем, встановлений Податковим кодексом України, обов`язок щодо реєстрації податкової накладної у відповідності до вимог законодавства виконано не належним чином, з порушенням вимог ПКУ і такі порушення позбавили позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання, що свідчить про наявність збитків у позивача. При цьому, наголошує на тому, що державною податковою службою України у індивідуальній податковій консультації надано роз`яснення на поставлені позивачем питання та зазначено, що податкова накладна з кодом ознаки « 4» у полі «Зведена податкова накладна», складена постачальником на суму сплачених покупцем протягом місяця коштів, яка перевищила вартість поставлених такому покупцю протягом місяця товарів/послуг, яка за своєю сутністю є попередньою оплатою, є такою, що складена з порушенням норм ПКУ, а тому не може бути підставою для віднесення покупцем сум ПДВ, зазначених у ній, до податкового кредиту, що спростовує доводи відповідача про дотримання вимог податкового законодавства. Разом з цим, позивач зазначає, що скористався своїм правом на подання скарги щодо порушення порядку заповнення податкової накладної відповідачем, проте подання такої скарги платником податків та проведення перевірки не є підставою для включення ним сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а отже проведення або не проведення перевірки контролюючим органом не впливає на право позивача на формування податкового кредиту та є обов`язком контролюючого органу, який знаходиться поза межами відповідальності позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України та положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, підготовче засідання у справі №910/1542/22 призначено на 22.07.2022.

17.06.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначає, що при заявленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх саме господарських зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку, в той час як позивач таких доказів не надав, а в обґрунтування своїх вимог посилається на нібито недотримання відповідачем вимог Податкового кодексу України при реєстрації спірної податкової накладної. При цьому, зауважує на тому, що позивачем не надано доказів використання всіх передбачених податковим законодавством способів реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, що свідчить про відсутність причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, а індивідуальна податкова консультація не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на його права й обов`язки, не є обов`язковою для виконання, а отже не є належним та допустимим доказом у справі.

29.06.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді Державної податкової служби України на адвокатський запит в інтересах Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

У судовому засіданні 22.07.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку для подання відзиву на позов та відкладення підготовчого засідання на 02.08.2022.

Так, за приписами частини 1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Встановлений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2022 строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є строком, встановленим судом.

В той же час, підставою для продовження процесуального строку є заява учасника справи, яка має бути подана до закінчення цього строку чи з ініціативи суду, однак означена заява подана відповідачем після закінчення преклюзивного строку, встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2022 про відкриття провадження у справі, що позбавляє можливості продовжити строк за заявою учасника справи.

Разом з тим, керуючись частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву та з власної ініціативи продовжити відповідачу такий строк до дати фактичного його подання.

Так, відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

Принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Виходячи з принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження відповідачу строку для подачі відзиву на позовну заяву до дати фактичного його подання та прийняття відзиву до розгляду.

28.07.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, оскільки, на думку позивача, рішення у справі №910/1542/22 безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

28.07.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів, з посиланням на те, що необхідність подання таких доказів обумовлена наведеними доводами відповідача у відзиві на позовну заяву, який позивачем було отримано 27.04.2022, а отже і необхідність в отриманні інформації щодо причин невжиття заходів реагування стосовно дій відповідача виникла після ознайомлення з відзивом і відповідну інформацію на адвокатський запит позивач отримав лише 26.05.2022.

У судовому засіданні 02.08.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у залученні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, поновлення позивачу строку для подання додаткових доказів. При цьому, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 16.08.2022.

Так, розглянувши клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, виходячи з приписів статті 50 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на відсутність обставин, з якими процесуальний закон пов`язує підстави залучення третьої особи.

При цьому, відповідно до приписів частини 1, 2, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною після подання заяв по суті спору, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що передумовою звернення із адвокатським запитом слугували викладені відповідачем у відзиві заперечення проти позову, які неможливо передбачити на стадії підготування та подання позову, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення строку для подання відповідних доказів позивачем та прийняття їх до розгляду.

У судовому засіданні 16.08.2022 судом у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України була оголошена перерва до 30.08.2022.

Судове засідання, призначене на 30.08.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 18.10.2022.

Втім, судове засідання, призначене на 18.10.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.12.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2022 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; представники відповідача проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні.

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.12.2022 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2019 року між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник, позивач у справі) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (постачальник, відповідач у справі) укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0414-09051/52/01 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

31.12.2019 року постачальником послуг - Державним підприємством «Гарантований покупець» на суму оплати за договором у розмірі 430634178,05 грн складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну №669 від 31.12.2019 року, відповідно до якої сума податку на додану вартість становить 71772363,01 грн.

За результатами обробки податкової накладної №669 від 31.12.2019 року контролюючим органом 15.01.2020 сформовано електронну квитанцію про реєстрацію вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за № .

У свою чергу, позивач зазначає, що оскільки сума у розмірі 430634178,05 грн з ПДВ є сумою перевищення вартості поставлених послуг протягом місяця та є попередньою оплатою (авансом), відповідач повинен був скласти податкову накладну на вказану суму у загальному порядку замість зведеної податкової накладної.

29.11.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом №01/54678 з вимогою виправити помилку у податковій накладній № 669 від 31.12.20219 року шляхом реєстрації нової податкової накладної, на таку ж суму та тією ж датою, що і попередня з відсутнім значенням у полі «Зведена податкова накладна», у зв`язку з неможливістю ДП «НЕК «Укренерго» відшкодувати суму сплаченого податку на додану вартість шляхом віднесення суми за податковою накладною, виписаною з помилкою, до складу податкового кредиту.

Проте, відповідачем допущена у податковій накладній №669 від 31.12.2019 року помилка виправлена не була.

При цьому, 21.12.2020 року позивачем було подано до контролюючого органу заяву про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної за звітний період 2020 року стосовно подання відповідачем податкової накладної №669 від 31.12.2019 року з порушенням порядку складання податкових накладних згідно з абзацом 2 пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України.

Відтак, оскільки внаслідок бездіяльності відповідача позивач позбавлений права віднести суму у розмірі 71772363,01 грн до складу податкового кредиту, останній звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків у розмірі 71772363,01 грн., що складає суму ПДВ.

Отже, спір у даній справі стосується наявності підстав для стягнення збитків, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо реєстрації належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до втрати позивачем права на податковий кредит.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Так, відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України, який підлягає застосуванню в редакції чинній на дату складення податкової накладної, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом абзацу 2 пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Умовами абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (абзац 1 пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відтак, за загальним правилом, приписи пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року в справі №917/877/17.

З системного аналізу вище викладеного, вбачається, що згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

Так, в силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення.

Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Таким чином, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

У даному випадку, як встановлено судом, відповідач 31.12.2019 року на суму оплати за договором у розмірі 430634178,05 грн склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну №669 від 31.12.2019 року, відповідно до якої сума податку на додану вартість становить 71772363,01 грн, за результатами обробки якої контролюючим органом 15.01.2020 сформовано електронну квитанцію про реєстрацію вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за №.

У той же час, на думку позивача, відповідач свій обов`язок щодо складання та реєстрації електронної податкової накладної по факту отримання ним суми перевищення вартості поставлених протягом місяця послуг у розмірі 430634178,05 грн виконав не належним чином, оскільки зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних зведена податкова накладна №669 від 31.12.2019 року на вказану суму, складена відповідачем з порушенням передбаченого нормами Податкового кодексу України порядку заповнення і внаслідок бездіяльності відповідача щодо виправлення допущеної ним помилки у зведеній податковій накладній, позивач позбавлений можливості отримати податковий кредит на відповідну суму податку на додану вартість у розмірі 71772363,01 грн.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як вже було зазначено судом, за приписами пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Приписами статті 201 Податкового кодексу України врегульовані відносини, пов`язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з абзацами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням встановлених граничних строків. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

31.12.2019 року Державне підприємство «Гарантований покупець» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних Зведену податкову накладну №669 на суму 430634178,05 грн, з якої загальна сума податку на додану вартість становить 71772363,01 грн, проте, як зазначає позивач, вказана податкова накладна з кодом ознаки « 4» у полі «Зведена податкова накладна» складена постачальником з допущенням помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, оскільки така накладна на суму сплачених покупцем протягом місяця коштів, яка перевищила вартість поставлених такому покупцю протягом місяця товарів/послуг, має подаватися у загальному порядку та без відповідного коду ознаки у полі «Зведена податкова накладна».

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, на виконання вимог приписів пунктів 201.4 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відповідачем в установленому законом порядку складено та подано на реєстрацію зведену податкову накладну за результатом отримання від позивача коштів у сумі 430634178,05 грн з ПДВ на суму сплачених позивачем протягом місяця коштів, та яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією від 15.01.2020 року про реєстрацію податкової накладної №669 від 31.12.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, що спростовує доводи позивача про бездіяльність відповідача.

Разом з цим, позивачем 21.12.2020 року було подано до контролюючого органу Заяву про допущення продавцем товарів /послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної за звітний період 2020 року стосовно подання відповідачем податкової накладної №669 від 31.12.2019 року на суму 358861815,04 грн без ПДВ, сума податку 71772363,01 грн з порушенням порядку складання податкових накладних згідно з абзацом 2 пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Проте, позивачем не було надано суду будь-якого рішення контролюючого органу, прийнятого ним за наслідками проведення документальної перевірки продавця (відповідача у справі) щодо порушення ним порядку складання зведеної податкової накладної №669 від 21.12.2019 року, як і будь-яких інших належних доказів, які б свідчили про те, що вказана зведена податкова накладна не може бути підставою для віднесення покупцем сум ПДВ, зазначених у ній, до податкового кредиту.

Перелік обов`язкових реквізитів, які зазначаються в окремих рядках у податковій накладній, визначено у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Отже, з огляду на положення пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, поле з відміткою «Зведена податкова накладна» відноситься до необов`язкових реквізитів податкової накладної та є суто формальною, оскільки не впливає на зміст та правомірність відображення господарських операцій в цілому та не може впливати на право покупця на відображення податкового кредиту з ПДВ на підставі такої податкової накладної, зареєстрованої в реєстрі; жодних рішень компетентних органів, які б встановили факт порушення відповідачем вимог податкового законодавства суду не надано.

Так, відповідно до пункту 21 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015, у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, відповідно до статті 192 розділу V Податкового кодексу України постачальник (продавець) товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (далі - розрахунок коригування) за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної.

Пунктом 22 вказаного Порядку передбачено, що у разі допущення помилки в реквізитах заголовної частини податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка не заважає ідентифікувати здійснену операцію, постачальник (продавець) на дату виявлення такої помилки складає розрахунок коригування до податкової накладної, у якому всі правильно заповнені реквізити податкової накладної повторюються, а реквізит, у якому допущено помилку, заповнюється без помилок.

Проте, чинною формою розрахунку коригування не передбачено виправлення відмітки у рядку «Зведена податкова накладна», тож у платників податків відсутня технічна можливість здійснити таке коригування з метою виправлення допущених помилок при заповненні заголовної табличної частини податкової накладної, яка свідчить лише про окремий характер здійснюваних операцій та не передбачає за собою зміни компенсації за надані послуги та зміни майнових прав сторін.

Отже, ДП «Гарантований покупець» фактично позбавлено права на виправлення вказаної відмітки в графі «Зведена податкова накладна» в податковій накладній №669 від 31.12.2019 року, у зв`язку із відсутністю технічних можливостей для проведення такого коригування.

Водночас приписами Податкового кодексу України не обмежуються максимальні строки для реєстрації платником податку податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Аналіз наведеної норми свідчить, що за покупцем - одержувачем товарів/послуг право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену в податковій накладній, зареєстрованій, зокрема, із запізненням у Єдиному реєстрі податкових накладних, зберігається протягом 1095 календарних днів із дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

З матеріалів справи вбачається, що строк у 1095 календарних днів, передбачений вищевказаною нормою для можливості включення суми у відповідному розмірі до податкового кредиту в інші періоди, не є вичерпаним, що свідчить про передчасність доводів позивача про втрату ним права на податковий кредит.

Під час розгляду справи, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним реальних збитків в розмірі суми, яку останній не може зарахувати до податкового кредиту за ПДВ, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, а сам факт подання заяви про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування не є таким доказом, так як не свідчить про безумовну втрату позивачем права на включення податку на додану вартість до податкового кредиту.

Отже, позивачем не доведено суду належними та допустимими в розумінні приписів ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами факту заподіяння йому на момент винесення рішення суду прямих збитків (матеріальних витрат) в сумі 71772363,01 грн внаслідок не можливості включення податку на додану вартість до податкового кредиту.

При цьому, враховуючи обрану конструкцію правового захисту порушених прав позивача вбачається, що об`єкт судового дослідження зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного оформлення спірної податкової накладної, яка своєчасно була подана та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить квитанція від 15.01.2020 №, та наявності чи відсутності у позивача у зв`язку з цим можливості відшкодувати податковий кредит. Відтак, об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових відносин, а перевірка даних обставин відноситься до компетенції ДФС (постанова Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №918/216/17). Рішень компетентних органів, які б встановили факт порушення відповідачем вимог податкового законодавства суду не надано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення Державним підприємством «Гарантований покупець» необхідних для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на індивідуальну податкову консультацію, надану Державною податковою службою України, оскільки за приписами податкового законодавства вона має індивідуальний характер, може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію і є лише роз`ясненням контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, а відтак не є належним та допустимим доказом в розумінні приписів господарського процесуального кодексу порушення відповідачем податкового законодавства під час оформлення і реєстрації спірної податкової накладної, яке має бути встановлено компетентним органом у встановленому законом порядку.

Не приймає суд до уваги і посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.12.2018 у справі №908/76/18 та від 10.01.2022 року у справі №910/3338/21, так як правовідносини у справі на які посилається позивач та у даній справі не є подібними, оскільки різняться за змістом спірних правовідносин, що визначається відмінними обставинами, а саме встановлення наявності вини у діях відповідача, що підтверджується відсутністю самого факту виконання відповідачем обов`язку, встановленого податковим законодавством, щодо реєстрації податкових накладних та прийняттям контролюючим органом відповідного рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, яке в судовому порядку не оскаржувалось, а відтак і наявності причинно-наслідкового зв`язку. У той час як у спірних правовідносинах таких обставин судом встановлено не було, навпаки судом встановлено, що відповідач у встановлений строк склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну №669 від 31.12.2019 року, за результатами обробки якої контролюючим органом 15.01.2020 сформовано електронну квитанцію про реєстрацію вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за № і належних доказів встановлення компетентними органами факту порушення відповідачем вимог податкового законодавства, що має своїм наслідком безумовну втрату позивачем віднесення сум ПДВ до податкового кредиту суду не надано.

За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення збитків у розмірі 71772363,01 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.2022.

Суддя Т.В. Васильченко