РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022Справа № 910/7149/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Белферт Україна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Бенефіт Юніон

про внесення змін до договору

Представники:

від позивача: Юрескул Н.С.

від відповідача: Лукомський П.В.

від третьої особи: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Банк Кредит Дніпро звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Белферт Україна про внесення змін до договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем (заставодавцем, боржником) умов Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022, укладеного в рахунок часткового забезпечення виконання зобов`язань відповідача за Кредитним Договором №210721-МКЛВ від 21.07.2021, у частині передачі позивачу (заставодержателю, кредитору) предмета застави у кількості визначеній Договором про задоволення вимог заставодержателя, з огляду на що позивач просить суд внести зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 укладеного між АТ Банк Кредит Дніпро та ТОВзІІ Белферт Україна на умовах визначених Додатковою угодою №1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

16.08.2022 через відділ діловодства суду та на електронну пошту суду від позивача надійшли заяви про усунення недоліків.

За змістом ст. 176. Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 13.09.2022.

22.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

12.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 13.09.2022 прибули представники сторін.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду, враховуючи клопотання відповідача, у підготовчому засіданні 13.09.2022 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 27.09.2022.

21.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, до якого, зокрема, додано клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення третьої особи.

27.09.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про витребування судом доказів та заперечення на клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У підготовче засідання 27.09.2022 прибули представники сторін.

Представник відповідача попросив залишити без розгляду подане ним клопотання про витребування доказів.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, зокрема, клопотання про витребування доказів.

Реалізацією цього права є рішення суду з приводу заявлених вимог (клопотань). Проте, реалізуючи таке процесуальне право, учасник не може бути позбавлений можливості вимагати залишити без розгляду заявлені клопотання до вирішення їх по суті судом.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.11.2022.

17.10.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 01.11.2022 прибули представники сторін.

Представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, представник позивача проти задоволення зазначеного клопотання заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи необхідність залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Юніон», відповідач вказує на те, що ТОВ «Бенефіт Юніон» було зберігачем переданого в заставу рухомого майна (з приводу якого виник спір у даній справі) на підставі Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021. Відтак, саме на зберігачу лежить обов`язок забезпечення схоронності переданого йому майна та відповідальність за пошкодження/нестачу/втрату такого майна.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечує посилаючись, зокрема, на те, що підставою звернення до суду з позовом стало невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору, відтак, рішення в даній справі не вплине на права та обов`язки ТОВ «Бенефіт Юніон».

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з`ясовує, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

З огляду на предмет та підстави позовних вимог, ураховуючи, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Юніон», як зберігача переданого в заставу рухомого майна, оскільки, зміни які позивач просить внести до договору про задоволення вимог заставодержателя від 11.05.2022 фактично стосуються кількісних та якісних показників такого майна, суд приходить до висновку щодо необхідності залучення до участі у справі даної особи, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а відтак, клопотання відповідача підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

З огляду на необхідність залучення до участі у справі третьої особи, суд прийшов до висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 суд ухвалив: залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Юніон»; підготовче засідання відкласти на 22.11.2022.

10.11.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та заперечення на відповідь на відзив.

18.11.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

22.11.2022 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення та клопотання про долучення доказу.

У підготовче засідання 22.11.2022 прибули представники позивача та відповідача, представники третьої особи в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.12.2022.

У підготовче засідання 06.12.2022 прибули представники позивача та відповідача, представники третьої особи в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні 06.12.2022 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.12.2022.

У судове засідання 20.12.2022 прибули представники позивача та відповідача, представники третьої особи в судове засідання не прибули.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 20.12.2022, за відсутності представника третьої особи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.12.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (Товариство, Позичальник, відповідач) укладено Кредитний договір № 210721-МКЛВ (далі Кредитний договір), пунктом 1.1 якого визначено, що на умовах, викладених у договорі, Банк зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії (грошові кошти на умовах, зазначених в Договорі) одним або кількома траншами, але в будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії в загальній сумі кредиту у базовій валюті що дорівнює 3 200 000,00 євро, що дорівлює еквіваленту 102 510 080,00 грн за курсом НБУ на день укладання договору, та в межах встановленого строку кредиту (до кінцевої дати погашення, визначеної п. 2.5.2 Договору), а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит та сплатити плату (проценти та комісіії за Договором) за кредит у порядку та на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.5.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит в терміни, встановлені в заяві на видачу траншу, не пізніше 60 календарних днів, з дати отримання відповідного траншу, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення 13 червня 2022 року включно, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до іншого терміну відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Товаристом і Банком було укладено Договір застави № 210721-ЗТО від 21 липня 2021 року (далі Договір застави), пунктом 1.1 якого встановлено, що заставою за цим договором забезпечуються кожна та всі з вимог Заставодержателя до Позичальника, за виконання усіх основних зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, який укладено між Заставодержателем та Позичальником, та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому.

Предметом застави є: поліетилен високого тиску, дизельне пальне ДТ-Л-К5 сорт С, волокно поліакрилонітрильне, нитки поліамідні, нитки поліефірні, поліолефінова плівка, поліпропіленова плівка, поліетилен високого тиску, поліетиленова плівка, полотна трикотажні поліефірні, полотна неткані поліефірні, Спанбел, акваспан, скло продукція (товари в обороті), які описані та ідентифіковані відповідно до п. 1.3 цього договору та Додатку № 1 і належить Заставодавцю на підставі права власності.

Як вбачається з п. 1.3 Договору застави, предмет застави знаходиться, зокрема, за адресою: Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2г, на підставі Договору зберігання № 01/10//19-З від 01.10.2019 року, строк договору до 31.12.2021 року.

Згідно з п. 1.4 Договору застави, предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця з урахуванням обмежень, встановлених договором та чинним законодавством.

У випадку часткової або повної реалізації/переробки предмета застави, товари в обороті/переробці, що були реалізовані/перероблені, замінюються на товари такого ж виду (роду), якості, кількості та такої ж або більшої вартості або на інших товар за згодою сторін без укладання додаткових угод до даного договору (п. 1.8 Договору застави).

Пунктом 4.3 Договору застави визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законодавством у випадку нотаріального посвідчення цього договору, або в позасудовому порядку будь-яким із способів, зокрема, шляхом передачі предмета застави у власність Заставодержателя в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих Заставодержателем в результаті такого звернення стягнення та/або вартості предмета застави, одержаного заставодержателем у власність (п. 4.6 Договору застави).

Судом встановлено, що Банк звернувся до Товариства з Вимогою про дострокове погашення кредиту № б/н від 25.02.2022, у якій посилаючись на п.6.14 Кредитного договору повідомив ТОВ з ІІ «Белферт Україна» про необхідність у строк до 28 лютого 2022 року повернути кредит, сплатити проценти за його використання, виконати інші зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі. Позичальник має сплатити Банку 102 999 775,95 грн, з яких: за кредитом 102 706 000,00 грн, за поточними процентами 293 775,95 грн.

20.04.2022 Банк надіслав Товариству Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання № 21-2037 від 20.04.2022, у якому вимагав протягом 30-ти днів з моменту отримання цього повідомлення повністю погасити заборгованість за Кредитним договором у розмірі 103 621 912,41 грн, або передати предмет застави, який є забезпеченням згідно з п. 1.3 Договору застави, у володіння Банку протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У відповідь на Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання № 21-2037 від 20.04.2022 ТОВ з ІІ «Белферт Україна» листом № 885/2 від 02.05.2022 повідомило Банк про готовність частково задовольнити вимоги за Кредитним договором шляхом звернення Банком стягнення на частину товарів в обороті, які зберігаються за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2г, на підставі Договору зберігання № 01/09/21-З від 01.09.2021 року.

11.05.2022 між Банком та Товариством було укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання), відповідно до п. 1 якого Заставодавець передає рухоме майно у власність Обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а обтяжувач приймає від Заставодавця і набуває право власності на товари в обороті, а саме: поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г.

Пунктом 4 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 визначено, що згідно з даними, що містяться у звіті про незалежну оцінку ринкової вартості від 04.05.2022 року, виконаної ТОВ «Авіста-А», ринкова вартість вищезазначених товарів в обороті становить 58 926 480,40 грн.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022, укладеного в рахунок часткового забезпечення виконання зобов`язань відповідача за Кредитним Договором №210721-МКЛВ від 21.07.2021, у частині передачі позивачу (заставодержателю, кредитору) предмета застави у кількості визначеній Договором про задоволення вимог заставодержателя, з огляду на що позивач просить суд внести зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВзІІ «Белферт Україна» на умовах визначених Додатковою угодою №1.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та, зокрема, зазначає, що 11.05.2022 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт приймання-передачі товарів в обороті загальною кількістю 875,34 тон та вартістю 58 926 480,40 грн з ПДВ, відтак, з 11.05.2022 у позивача виникло право власності на вказані товари, а заборгованість відповідача по кредиту за Кредитним договором у 58 926 480,40 грн є погашеною; у відповідача відсутні як правові підстави для розпорядження майном, яке вибуло із його власності на користь позивача, так і виконання обов`язків за Договором застави щодо майна, на яке вже не поширюється Договір застави, а відтак, безпідставним є намір позивача зменшити кількість і вартість заставного майна за вже виконаним зобовязанням. Більше того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, що підтверджує безпідставність укладання Додаткової угоди до Договору про задоволення вимог заставодержателя; відповідальність за нестачу товарів в обороті, які стали власністю позивача і зберігаються Зберігачем (третьою особою), несе Зберігач в силу приписів законодавства, відтак, питання про нестачу товарів в обороті має вирішуватися в межах відносин між Позивачем та Зберігачем (зокрема, в рамках справи № 910/3343/22 про банкрутство зберігача).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 21 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» укладено Кредитний договір № 210721-МКЛВ.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Товаристом і Банком було укладено Договір застави № 210721-ЗТО від 21 липня 2021 року, пунктом 1.1 якого встановлено, що заставою за цим договором забезпечуються кожна та всі з вимог Заставодержателя до Позичальника, за виконання усіх основних зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, який укладено між Заставодержателем та Позичальником, та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 579 ЦК України).

Статтею 589 Цивільного кодексу України визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Приписами статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Так, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України);

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом було встановлено, що реалізуючи позасудовий способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, 11.05.2022 між Банком та Товариством було укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання), відповідно до п. 1 якого Заставодавець передає рухоме майно у власність Обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а обтяжувач приймає від Заставодавця і набуває право власності на товари в обороті, а саме: поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г.

Пунктом 4 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 визначено, що згідно з даними, що містяться у звіті про незалежну оцінку ринкової вартості від 04.05.2022 року, виконаної ТОВ «Авіста-А», ринкова вартість вищезазначених товарів в обороті становить 58 926 480,40 грн.

Відповідно до п. 6 Договору про задоволення вимог заставодержателя, Заставодержатель набуває право власності на товари в обороті за вартістю, визначеною в п. 4 даного договору, в момент підписання актів приймання-передачі товарів в обороті та видання Заставодавцю видаткових накладних на товари в обороті.

Фактична передача товарів в обороті здійснюється за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська 2г (п. 9 Договору про задоволення вимог заставодержателя).

Пунктами 11, 12 Договору про задоволення вимог заставодержателя передбачено, що приймання-передача товарів в обороті здійснюється частинами на підставі укладеного між сторонами актів приймання-передачі товарів в обороті, в межах загальної кількості товарів в обороті, зазначеної в п. 1 даного Договору. Остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 підлягає визначенню шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

11.05.2022 сторонами було підписано Акт приймання-передачі товарів в обороті загальною вартістю 58 926 480,40 грн, який є Додатком до Договору про задоволення вимог заставодержателя та Видаткову накладну № 2220 від 11.05.2022.

Відповідач стверджує, що з моменту оформлення Акту приймання-передачі товарів в обороті та Видаткової накладної, позивач набув право власності на товар в кількості та за вартістю, зазначеними в цих документах, відтак, сторонами належним чином виконано Договір про задоволення вимог заставодержателя, що свідчить про припинення відносин сторін, які виникли на підставі Договору та відсутність підстав для підписання будь-яких додаткових угод.

Позивач проти такого твердження відповідача заперечує та зазначає, що передбачений Договором про задоволення вимог заставодержателя товар фактично не був переданий позивачу, оскільки, за наслідками проведеної інвентиризації товару на складі Зберігача було виявлено меншу кількість товару, аніж та, що визначена первинними документами, більше того, первинні документи містять дефекти та не підтверджують реальності господарської операції щодо фактичної передачі предмета застави Банку, відтак, питання визначення остаточної кількості, номенклатури, вартості товару, який фактично передано у власність позивача та суми коштів, на яку зменшилася заборгованість відповідача перед Банком підлягає врегулюванню шляхом підписання Додаткової угоди № 1 до Договору про задоволення вимог заставодержателя.

Так, пунктом 8 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Звернення стягнення на предмет обтяження - вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження (ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Тобто, чинне законодавство розрізняє право володіння і фактичне володіння майном.

Приписами частин 1 та 2 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Із пункту 6 Договору про задоволення вимог заставодержателя вбачається, що ним врегульовано момент документального оформлення переходу права власності на предмет застави, а саме виникнення правової підстави для можливості отримання предмета застави у власність, при цьому, такий момент не є тотожним моменту фактичного отримання Банком предмета застави у володіння та відповідно припинення між сторонами правовідносин за Договором про задоволення вимог заставодержателя.

З сукупного аналізу вищевказаних норм законодавства та положень Договору, суд робить висновок про те, що набуття заставодержателем права власності на предмет застави та припинення зобов`язань сторін за Договором про задоволення вимог заставодержателя, пов`язано саме з фактичним одержанням заставодержателем предмета застави у володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній станом на 11.05.2022) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій є відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які сукупно з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій.

Суд зазначає, що до відзиву відповідачем додано Видаткову накладну № 2220 від 11.05.2022, місце складання: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, будинок 1а, всього кількість товару 875,34 т на суму 49 105 400,35 грн, зі сторони відповідача накладна підписана провідним менеджером зі збуту, зі сторони позивача невідомою особою.

З викладеного вбачається, що зазначена видаткова накладна не відповідає вимогам, встановленим до первинних документів, оскільки, накладна не містить зазначення посади уповноваженої особи Банку, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Поряд з цим, у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам, окрім обставин оформлення первинних документів, необхідно дослідити наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15).

Так, статею 9 Закону України «Про заставу» визначено, що законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.

При заставі товарів в обороті або у переробці заставодавець зберігає за собою право володіти, користуватися та розпоряджатися предметом застави відповідно до правил цього розділу (ст. 42 Закону України «Про заставу»).

Згідно з п. 1.4 Договору застави предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця з урахуванням обмежень, встановлених договором та чинним законодавством.

Як зазначає позивач та підтверджує відповідач, товар, що є предметом застави за спірним договором знаходився на зберіганні у ТОВ «Бенефіт Юніон» на підставі Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021, відповідно до п. 1.1 якого Зберігач (третя особа) зобов`язується протягом строку дії цього договору та відповідно до його умов прийняти на зберігання майно Поклажодавця (відповідача), що визначене цим Договором, зберігати його та за письмовою вимогою Поклажодавця, відповідно до його вказівок видати (повернути у схоронності) майно Поклажодавцю, а Поклажодавець зобов`язується прийняти та оплатити вказані послуги Зберігача.

Майно Поклажодавця зберігатиметься на закритій площадці складу. Адреса складу: Україна, Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2-Г (п. 1.3 Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021).

За змістом п. 1.4 Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021 Зберігач зобов`язується здійснювати відпуск зі зберігання майна (частини майна) Поклажодавця виключно уповноваженим представникам Поклажодавця або особам, визначеним Поклажодавцем.

Пунктом 4.4 Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021 передбачено, що Зберігач несе відповідальність перед Поклажодавцем у випадках втрати, знищення, псування майна, зокрема, за пошкодження майна, які виникли з доведеної вини Збберігача.

Жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов`язки за договором третім особам без письмової згоди іншої сторони (п. 7.6 Договору зберігання № 01/09/21-3 від 01.09.2021).

Так, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження передачі прав за Договором зберігання відповідачем позивачу (зокрема, письмової згоди Зберігача; тристороннього договору про заміну сторони Договору зберігання) матеріали даної справи не містять.

Більше того, як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Вих. № 19/05/22-1 від 19.05.2022, ТОВ «Бенефіт Юніон» повідомило Банк, що надані ним документи (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, акт приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022, лист № 7467 від 12.05.2022, видаткова накладна № 2220 від 11.05.2022, лист № 17-2220 від 12.05.2022) не містять підтвердження про перехід права власності на товар, що зберігається в ТОВ «Бенефіт Юніон».

Суд констатує, що наявні в матеріалах справи Видаткова накладна № 2220 від 11.05.2022 та Акт приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022 викликають обґрунтовані сумніви у фактичному здійсненні господарської операції за такими первинними документами враховуючи, зокрема, такі обставини: зі сторони позивача накладна підписана невідомою особою (відсутнє зазначення посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення); місцем їх складання є м. Київ, тоді-як фактично предмет застави знаходиться в с. Багрин Київської обл.; накладна та акт не містить підпису зі сторони Зберігача, хоча предмет застави фактично знаходиться на зберіганні в третьої особи, тобто, перебуває не у володінні ТОВ з ІІ «Белферт Україна».

В силу принципу «Nemo plus iurеs transferre potest quam ipse habet (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам)» надані сторонами первинні бухгалтерські документи не відповідають критеріям реальності господарської операції, оскільки, як встановлено судом, в момент їх оформлення відповідач був позбавлений можливості передати Банку товар, у зв`язку з його фактичним перебуванням у Зберігача, відтак, Видаткова накладна № 2220 від 11.05.2022 та Акт від 11.05.2022 не приймаються судом як належні докази на підтвердження обставин фактичної (реальної) передачі позивачу товару, який в них зазначений.

Інших, а саме належних документів на підтвердження фактичного одержання заставодержателем у володіння предмета застави, що визначений Договором про задоволення вимог заставодержателя від 11.05.2022 та Додатком до Договору (актом приймання-передачі товарів в обороті), суду надано не було.

Більше того, у матеріалах справи міститься Інвентаризаційний опис (дата проведення інвентаризації: 11.07.2022-12.07.2022, місце проведення: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська 2г), у якому зазначено, що зі слів експерта, представника ТОВ з ІІ «Белферт Україна» Дадасової Н.В. вбачається, що Зберігач самостійно палетував товар в палети вагою 1 т, так як Поклажодавець привозив товар мішками. Враховуючи, що при попередньому огляді складу, підраховувалися палети, які стояли ззовні, але не було видно візуально палети, які стояли в рядах позаду, то інвентаризаційна комісія зробила припущення, що всі палети сформовані вагою в 1 тону. Після початку відвантаження, та отримання доступу до задніх рядів, інвентаризаційною комісією було встановлено, що частково палети формувались вагою менше за 1 тону, а тому, в результаті повного відвантаження товару та його перерахунку було встановлено, що загальна вага товару складає 208 275 кг.

Так, зі змісту Інвентаризаційного опису (який підписано, у тому числі, представником ТОВ з ІІ «Белферт Україна») вбачається, що інвентаризаційною комісією фактично було виявлено таку кількість товару, що підлягає передачі у володінню Банку на підставі Договору про задоволення вимог заставодержателя:

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г 0 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г 2020 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г 36820 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г 37050 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г 102020 кг.

З наведеного вбачається, що фактична кількість товару, яка була виявлена на складі Зберігача не відповідає тій кількості товару, що вказана в Договорі про задоволення вимог заставодержателя.

Так, пунктом 12 Договору про задоволення вимог заставодержателя передбачено, що остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 підлягає визначенню шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Судом встановлено, що Банк звернувся до Товариства з Претензією-вимогою № 17-3553 від 29.07.2022, у якій зазначив, що враховуючи розбіжність, встановлену за результатами інвентаризації, Банк вимагає укласти Додаткову угоду № 1 до Договору для визначення остаточної кількості, номенклатури, вартості товарів в обороті та суму зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021. Підписаний екземпляр Додаткової угоди № 1 до Договору (який додається до претензії) Банк просив передати йому не пізніше 03.08.2022. Докази надіслання Претензії-вимоги від 29.07.2022 № 17-3553 з додатками позивачем додано до позову.

Суд зазначає, що доказів щодо досягнення сторонами згоди на зміну договору шляхом укладання Додаткової угоди до Договору, матеріали справи № 910/7149/22 не містять.

При цьому, обов`язок укладання такої Додаткової угоди передбачений пунктом 12 Договору про задоволення вимог заставодержателя, який підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток без зауважень.

Суд зазначає, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

З огляду на викладене, оскільки, з наявних у матеріалах справи доказів, судом було встановлено, що фактичний обсяг товару, виявлений на складі Зберігача (обсяг товару, що фактично переданий/може бути переданий у володіння Банку) не відповідає обсягу товару вказаному в Договорі про задоволення вимог заставодержателя, у свою чергу, умовами Договору передбачено, що остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 підлягає визначенню шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку про внесення змін до Договору про задоволення вимог заставодержателя на умовах визначених Додатковою угодою № 1 є обґрунтованими та відповідають змісту порушеного права позивача, відтак, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Внести зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна», на умовах визначених Додатковою угодою № 1 з наступним змістом:

« 1. Керуючись п. 12 Основного договору, Сторони домовилися про визначення (в тому числі коректування Акту приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022) остаточної кількості, номенклатури, вартості товарів в обороті, які Заставодавець передав у власність Обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а Обтяжувач прийняв від Заставодавця і набув право власності, а саме

Повна назва майна (товару)Од.вим.КількістьЦіна за одиницю, грн з ПДВВартість, грн з ПДВ
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/гт2.0281 290.00164 205.80
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/гт36.8268 930.002 538 002.60
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г т37.0566 330.002 457 526.50
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/гт102.0273 780.007 527 035.60
Всього12 686 770.50
2. Сторони домовились, що у зв`язку із виконанням п.1 даної додаткової угоди визнати: що Сторонами частково припинені на суму 12 686 770 (дванадцять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 50 коп. зобов`язання Заставодавця перед Заставодержателем за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 та відбулося відповідне зменшення обсягу предмета застави за договором застави № 210721-ЗТО від 21.07.2021, які діють станом на момент укладення даної угоди.

3. Сторони дійшли згоди викласти п.1 Додатку до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року Акту приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022 року у наступній редакції: « 1. Заставодавець передав у власність Заставодержателю, а Заставодержатель прийняв у власність від Заставодавця товари в обороті, а саме:

Повна назва майна (товару)Од.вим.КількістьЦіна за одиницю, грн з ПДВВартість, грн з ПДВ
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/гт2.0281 290.00164 205.80
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/гт36.8268 930.002 538 002.60
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г т37.0566 330.002 457 526.50
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/гт102.0273 780.007 527 035.60
Всього12 686 770.50
4. Інші умови Договору та додаткових угод до нього (за наявності) залишаються без змін і Сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна» (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1А; ідентифікаційний код: 32305906) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 32; ідентифікаційний код: 14352406) судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.12.2022

Суддя Ю.В. Картавцева