ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа №911/3452/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Суліма В.В.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Абросімов С.С.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс"

на рішення Господарського суду Київської області

від 06.06.2022 (повний текст складено - 16.06.2022)

у справі №911/3452/21 (суддя - Конюх О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче

об`єднання "Київський завод автоматики"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича

компанія "Техімпекс"

про стягнення 995 770,95 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" (далі - ПАТ "НВО "Київський завод автоматики") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (далі - ТОВ "НВК "Техімпекс") 698 007,65 грн. інфляційних втрат та 297 763,30 грн. трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 28.11.2017 №221/2017/КЗА-1209 в частині своєчасної сплати боргу за виготовлений та поставлений товар, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 5 656 915,10 грн. заборгованості, з яких: 5 102 516,64 грн. - основний борг, 184 634,22 грн. - три проценти річних, 369 764,24 грн. - інфляційні втрати. Рішенням господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19, яке набрало законної сили, позов позивача задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "НВК "Техімпекс" на користь ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" 5 102 516,64 грн. основного боргу, 167 334,59 грн. трьох процентів річних, 369 764,24 грн. інфляційних втрат (нарахованих по кінцеву дату розрахунку 25.11.2019), 84 594,24 грн. судового збору та 39 877,67 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання за період, не охоплений судовим рішенням у справі №911/3015/19, а саме з 26.11.2019 по 05.11.2021.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 698 007,65 грн. інфляційних втрат, 297 763,30 грн. трьох процентів річних, 14 936,56 грн. судового збору, а також 40 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням ТОВ "НВК "Техімпекс" звернулося з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати в рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтоване та таке, що прийняте на підставі не повністю встановлених обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Так, в апеляційній скарзі відповідач, зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено підстави для зменшення трьох процентів річних та інфляційних втрат, про які зазначалося в матеріалах наданих відповідачем.

Також апелянт вказує, що кількість державних замовлень суттєво зменшилась через перерозподілення бюджетних коштів по пріоритетним напрямкам, а саме направлення їх на боротьбу з пандемією, викликаною хворобою Covid-19, у зв`язку з чим прибутковість ТОВ "НВК "Техімпекс" значно знизилась, таким чином відповідач не мав можливості вчасно сплатити заборгованість за спірним договором. Водночас, не зважаючи на скрутне фінансове становище відповідача, 17.11.2021 останнім все ж було сплачено в повному розмірі нараховані до стягнення суми.

Крім того, ставиться питання про зменшення розміру витрат на правову (професійну правничу) допомогу надану Адвокатським об`єднанням "Когнітор" позивачу під час розгляду справи №911/3452/21, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2022 апеляційну скаргу ТОВ "НВК "Техімпекс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3452/21.

07.07.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 надійшли матеріали справи №911/3452/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 залишено без руху апеляційну скаргу ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

11.07.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3452/21 за апеляційною скаргою ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 та призначено розгляд апеляційної скарги на 06.09.2022.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022, в якому просить скаргу ТОВ "НВК "Техімпекс" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає, що рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, таким, що повністю відповідає статті 236 ГПК України.

02.09.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відповідач подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 розгляд апеляційної скарги ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 призначено на 04.10.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Сулім В.В.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. у відпустці 04.10.2022, судове засідання, призначене на 04.10.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 розгляд апеляційної скарги ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 призначено на 08.12.2022.

У судове засідання 08.12.2022 з`явився представник позивача, відповідач представника не направив, проте надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 202 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 273 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, встановлені ГПК України, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.12.2022, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 08.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "НВК "Техімпекс" на користь ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" 5 102 516,64 грн. основного боргу, 167 334,59 грн. трьох процентів річних (по кінцеву дату розрахунку - 25.11.2019), 369 764,24 грн. інфляційних втрат, 84 594,24 грн. судового збору та 39 877,67 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

На час розгляду даного спору вказане судове рішення набрало законної сили.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2021 рішення господарського суду Київської області від 05.05.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №911/3015/19 залишено без змін, а касаційну скаргу ТОВ "НВК "Техімпекс" - без задоволення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2021 у справі №911/3015/19 заяву ТОВ "НВК "Техімпекс" про розстрочку виконання судового рішення задоволено частково. Розстрочено виконання рішення шляхом сплати наступним чином:

- до 20.10.2021 грошові кошти у сумі 2 882 043,69 грн.;

- до 20.04.2022 грошові кошти у сумі 2 882 043,69 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №911/3015/19 апеляційну скаргу ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" задоволено, ухвалу господарського суду Київської області від 20.04.2021 у справі №911/3015/19 скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "НВК "Техімпекс" про розстрочку виконання судового рішення у справі.

Під час розгляду справи №911/3015/19 місцевий господарський суд стягнув з покупця інфляційні втрати та три проценти річних за період з моменту виникнення заборгованості по кожному належному до сплати платежу в межах трьох партій поставок виробів окремо по кінцеву дату розрахунку - 25.11.2019.

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищенаведеним рішенням Господарського суду міста Києва у справі №911/3015/19 встановлено, що 28.11.2017 між ТОВ "НВК "Техімпекс" (покупець) та ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" (постачальник) укладено договір №221/2017/КЗА-1209, за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується провести оплату та прийняти вироби на умовах та у терміни, передбачені договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору кількість, комплектність, найменування та ціна виробів вказані в додатку 1, що складає невід`ємну частину договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору загальна вартість договору становить 7 653 774,96 грн., в т. ч. ПДВ (20%) - 1 275 629,16 грн.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що постачальник здійснює поставку виробів на умовах FCA місто Київ (згідно з правилами Інкотермс-2010) окремими партіями у наступні терміни:

- перша партія виробів у кількості чотирьох комплектів - чотири місяці з моменту отримання передоплати в повному обсязі згідно з пунктом 5.2 договору за першу партію виробів;

- друга партія виробів у кількості чотирьох комплектів - чотири місяці з моменту отримання передоплати в повному обсязі згідно з пунктом 5.2 договору за другу партію виробів;

- третя партія виробів у кількості чотирьох комплектів - чотири місяці з моменту отримання передоплати в повному обсязі згідно з пунктом 5.2 договору за третю партію виробів.

Під комплектом виробів слід розуміти по одній одиниці виробів поз. №1 та по дві одиниці кожної поз. №2, поз. №3 специфікації (додаток 1 до договору).

Дозволяється дострокова поставка виробів по відношенню до термінів відвантаження, вказаних в пункті 3.1 договору. Часткове відвантаження виробів дозволяється (пункт 3.2 договору).

За умовами пунктів 5.1-5.3 договору оплата покупцем виробів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунку). Всі витрати по перерахуванню коштів на поточний рахунок постачальника сплачуються покупцем.

Покупець зобов`язаний здійснити постачальнику попередню оплату в розмірі п`ятдесят відсотків від загальної вартості партії виробів за цим договором у термін до:

- перша партія - до 30.11.2017;

- друга партія - до 25.12.2017;

- третя партія - до 27.01.2018.

Остаточний розрахунок в розмірі п`ятдесят відсотків від загальної вартості відповідної партії виробів за цим договором здійснюється покупцем впродовж 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку-фактури постачальника після повідомлення постачальником про готовність відповідної партії виробів до відвантаження.

Згідно з пунктами 10.1, 10.2 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до моменту закінчення гарантійних зобов`язань постачальника.

28.11.2017 між сторонами було підписано Додаток 1 до договору "Специфікація", згідно з якою було погоджено до постачання найменування виробів, ціну за одиницю без ПДВ, грн., кількість комплектів, суму без та з ПДВ, грн.

Відповідно до вказаної Специфікації, постачальник зобов`язався поставити покупцю 12 комплектів стабілізаторів, а також по 24 комплекти електродвигунів та датчиків.

Відповідно до умов пункту 5.2 договору та відповідно до банківської виписки від 29.11.2017 покупцем здійснено передоплату за першу партію виробів на суму 1 275 629,16 грн.

Листом від 02.02.2018 №555/64 постачальник повідомив покупця про готовність до відвантаження стабілізаторів у кількості 4-х комплектів, електродвигунів у кількості 8 штук згідно з договором. Також вказаним листом постачальник направив покупцю рахунок-фактуру від 02.02.2018 №4 на оплату остаточного розрахунку в розмірі 50% від загальної вартості першої партії виробів на суму 1 275 629,16 грн. Рахунок-фактуру від 02.02.2018 №4 відповідачем отримано - 09.02.2019.

21.02.2018 на підставі накладної №19 на відпуск товарно-матеріальних цінностей постачальник поставив покупцю 1 комплект стабілізаторів та по 2 комплекти електродвигунів та датчиків. Всього виробів на загальну суму 637 814,58 грн.

Листом від 05.03.2018 покупець гарантував постачальнику повну оплату рахунку-фактури від 02.02.2018 №4 на суму 1 275 629,16 грн. - до 20.03.2018, однак фактично покупець розрахувався з постачальником за поставку першої партії виробів згідно з даних банківської виписки лише 16.04.2018.

Остаточна поставка товару у кількості 3-х комплектів стабілізаторів та по 6 комплектів електродвигунів та датчиків на загальну суму 1 913 443,74 грн. відбулася на підставі накладної №57 на відпуск товарно-матеріальних цінностей - 17.04.2018.

Оскільки оплата авансу за поставку товару здійснена покупцем в межах строку, вказаного в договорі, однак остаточний розрахунок за товар був проведений з порушенням строку поставки, суд констатував неналежне виконання покупцем своїх грошових зобов`язань перед постачальником щодо своєчасної оплати поставки першої партії виробів.

Листом від 24.04.2018 №555/326 постачальник повідомив покупця про готовність до відвантаження йому стабілізаторів у кількості 8-ми комплектів, а також електродвигунів та датчиків у кількості 16 штук згідно договору. Також вказаним листом постачальник повідомив покупцю, що відвантаження виробів буде здійснено після оплати авансу згідно з рахунком-фактури від 18.04.2018 №24 та рахунком-фактури від 18.04.2018 №25.

23.05.2018 та 18.10.2018 постачальником направлено на адресу покупця листи №555/377 та №555/843 з проханням провести попередню оплату за поставку другої та третьої партії виробів згідно з виставленими рахунками на суму 2 551 258,32 грн.

31.05.2019 постачальник знову направив покупцю листа №555/427 про готовність до відвантаження йому виробів згідно другої та третьої партії. Повідомив, що передоплата за вказаний товар у сумі 2 551 258,32 грн. станом на час направлення листа так і не надійшла. Разом з листом постачальник направив покупцю рахунок-фактуру від 29.05.2019 №29 та рахунок-фактуру від 29.05.2019 №30 для проведення остаточної оплати за другу та третю партії товару, а саме стабілізаторів у кількості 8-ми комплектів, а також електродвигунів та датчиків у кількості 16 штук, на загальну суму поставки у розмірі 2 551 258,32 грн.

Покупець отримав листа від 31.05.2019 №555/427 разом з рахунками-фактури від 29.05.2019 №29 та від 29.05.2019 №30 - 07.06.2019. Отже, у покупця виник обов`язок здійснити остаточний розрахунок з постачальником за другу та третю партії виробів - до 14.06.2019 включно.

Гарантійним листом від 20.06.2019 №1090/06-19 покупець гарантував проведення оплати за другу та третю партії виробів на суму 5 102 516,64 грн. - до 02.09.2019, після чого 26.06.2019 постачальником на підставі накладної №103 на відпуск товарно-матеріальних цінностей було відвантажено покупцю 8 штук стабілізаторів та 16 штук електродвигунів і датчиків на загальну суму 5 102 516,64 грн.

Покупець свої грошові зобов`язання по своєчасному проведенню авансу та остаточній оплаті за поставку другої та третьої партій виробів у порядку та строки, передбачені умовами договору, ні станом на 02.09.2019 ні станом на час звернення постачальника до суду не виконав.

Позивач звернувся до Господарського суду Київської області з даним позовом про стягнення з відповідача 995 770,95 грн. збитків за період, не охоплений судовим рішенням у справі №911/3015/19, а саме, трьох відсотків річних в розмірі 297 763,30 грн. за період з 26.11.2019 по 05.11.2021 та інфляційних втрат в розмірі 698 007,65 грн. за період з 01.12.2019 по 31.10.2021.

Місцевий господарський суд, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19 30.12.2020 видано наказ про примусове виконання рішення, який було пред`явлено для виконання до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

21.01.2021 державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Загорським Ю.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №64205168 з примусового виконання наказу, виданого 30.12.2020 господарським судом Київської області у справі №911/3015/19.

Доказів своєчасної сплати заборгованості згідно договору від 28.11.2017 №221/2017/КЗА-1209 та специфікації до договору від 28.11.2017 №221/2017/КЗА-1209 та рішення господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19, суду не подано.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року державною виконавчою службою на виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.12.2020 у справі №911/3015/19 було примусово стягнуто з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 226 666,79 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.04.2021 на суму 187,03 грн.; від 02.04.2021 на суму 30 802,23 грн.; від 14.07.2021 на суму 34 812,97 грн.; від 06.09.2021 на суму 92 131,84 грн.; від 22.09.2021 на суму 5 000,00 грн.; від 20.10.2021 на суму 63 732,72 грн.

За приписами статті 534 ЦК України встановлено порядок виконання грошового зобов`язання, відповідно до якого, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо.

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка;

- у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Договором інше не встановлено. Відтак, позивач правомірно відніс стягнуті кошти у сумі 226 666,79 грн. на погашення судових витрат та витрат на правову допомогу, які були понесені ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" під час розгляду справи №911/3015/19, а також на часткове погашення трьох відсотків річних, які були присуджені на користь позивача за рішенням господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19.

Таким чином, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання сума основної заборгованості, на яку позивач нараховує інфляційні втрати та три відсотки річних, у спірний період з 26.11.2019 по 05.11.2021 становила 5 102 516,64 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок за спірну заборгованість здійснено платіжним дорученням від 17.11.2021 №53934, у зв`язку з чим 18.11.2021 державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Загорським Ю.Є. закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу, виданого 30.12.2020 Господарським судом Київської області у справі №911/3015/19, у зв`язку з фактичним та у повному обсязі виконанням вимог виконавчого документа.

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що ТОВ "НВК "Техімпекс" у період з 20.04.2020 по 23.06.2021 не порушувало зобов`язань по виконанню рішення суду та по сплаті грошових коштів позивачу, з огляду на те, що 20.04.2021 постановлено ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/3015/19, якою було розстрочене виконання рішення господарського суду Київської області від 05.05.2020 у справі №911/3015/19, з чим погоджується колегія суддів.

По-перше, вказана ухвала суду від 20.04.2021 у справі №911/3015/19 скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021, отже не створює правових наслідків.

По-друге, відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільного або господарського зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання боржника, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, після прийняття судом рішення про розстрочення або відстрочення виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється і передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

З цього приводу суд звертає увагу учасників справи на позицію постанов Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та у Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Також, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на положення пункту 7.2 договору, позаяк вказаним пунктом обмежено граничний розмір пені (тобто неустойки), однак, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 297 763,30 грн. трьох процентів річних та 698 007,65 грн. інфляційних втрат є арифметично вірними та підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих до стягнення інфляційних втрат та процентів річних, а також у зв`язку з цим доводи про те, що з огляду на правові позиції Верховного Суду, а саме, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 20.03.2019 №761/26293/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі №340/385/17, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 нарахуванням позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат, порушено принципи розумності, справедливості та пропорційності, а ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" не поніс жодних втрат, які б передбачали компенсації, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо твердження відповідача, що саме він поніс втрати (збитки) в результаті виконання договору, оскільки придбані вироби не пройшли випробування та не відповідають заявленій ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" якості, суд першої інстанції правомірно вказав, що ТОВ "НВК "Техімпекс" було прийнято обладнання за спірним договором без будь-яких зауважень та заперечень. Разом з тим, у випадку виявлення недоліків відповідач міг звернутися до позивача, в тому числі, в судовому порядку з відповідними претензіями.

Крім того, місцевий господарський суд звернув увагу відповідача, що його доводи щодо якості поставленого та прийнятого ТОВ "НВК "Техімпекс" товару суд досліджував у справі №911/3015/19 та надав їм належну правову оцінку, а повторний їх розгляд не входить до предмету спору в даній справі.

Разом з тим щодо посилання скаржника на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, то колегія суддів зазначає, що він сформульований виходячи з інших фактичних обставин справи, які є відмінними від цієї справи, що переглядається, оскільки в спірних правовідносинах відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку встановлена в розмірі трьох процентів річних, як це передбачено статтею 625 ЦК України, а не залежить від процентів встановлених договором.

Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення судом розміру процентів річних у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що сума неустойки, штрафу і процентів річних у справі №902/417/18 перевищують майже в два рази суму прострочення та очевидно є неспівмірними, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку щодо обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у стягненні процентів річних з цих підстав.

Щодо доводів відповідача про порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права, що стало наслідком відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін та інших учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За приписами статті 129 Конституції України, статті. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Водночас, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в порядку статті 197 ГПК України.

Крім того, судом прийнято до уваги строки розгляду справи №911/3452/21.

Отже, Господарський суд Київської області правомірно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо оскарження позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України ).

Частинами 1, 3 статті 124 НПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

ПАТ "НВО "Київський завод автоматики" до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, з огляду на укладення з Адвокатським об`єднанням "Когнітор" (далі - Об`єднання) договору про надання правової допомоги від 04.11.2021, відповідно до умов якого розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги в суді першої інстанції становить 40 000,00 грн. без ПДВ, в суді апеляційної інстанції 35 000,00 грн. без ПДВ, в суді касаційної інстанції 30 000,00 грн. без ПДВ, а також ухвали суду, що можуть бути оскаржені в апеляційному та/або касаційному порядку окремо від рішення суду по 10 000,00 грн. без ПДВ за кожне таке оскарження окремо в суді апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у абзаці 3 пункту 6.5 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну "фактично понесені" витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними". З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт. 158, від 31.05.2005; "Начова та інші проти Болгарії", заяви №№43577/98 і 43579/98, пункт 175, ECHR 2005 VII; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02, ECHR 2006 XIII; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180, від 13.07.2010; "Бєлоусов проти України", заява №4494/07, пункт 116, від 07.11.2013.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, позивачем дотримані вимоги частини 8 статті 129 ГПК України, а саме:

- позивачем здійснено звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат у розмірі 40 000,00 грн.;

- докази понесення витрат пов`язаних із розглядом справи, а саме понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. підтверджені: договором від 04.11.2021 №04/11/2021-01/КЗА-2331 про надання правової (професійної правничої) допомоги; актом від 31.01.2022 №04/11/2021-01/КЗА-2331/001 приймання-передання наданих юридичних (адвокатських) послуг; платіжним дорученням від 09.08.2021 №3047 на суму 30 000,00 грн.; платіжним дорученням від 09.11.2021 на суму 10 000,00 грн. №4099; виписками з рахунку Об`єднання за 09.08.2021 та за 09.11.2021 про надходження коштів.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн., колегія суддів вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи.

Як вже зазначалось вище, відповідно до частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не надавались.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Враховуючи те, що місцевим господарським судом позов задоволено, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена до стягнення сума витрат є цілком обґрунтованою. Також, у зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову (професійну правничу допомогу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову у справі №911/3452/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга ТОВ "НВК "Техімпекс" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "НВК "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2022 у справі №911/3452/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс".

4. Матеріали справи №911/3452/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 21.12.2022.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді В.В. Сулім

С.О. Алданова