ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022м. ХарківСправа № 922/1186/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства спеціального зв`язку (01032, м. Київ, площа Вокзальна, буд. 3) в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку (61052, м. Харків, Привокзальний майдан, буд. 7)
до Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29)
простягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: Пустовгар А.О. (довіреність);

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство спеціального зв`язку в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Комунального підприємства "Харківський метрополітен" про стягнення суми боргу у розмірі 630 000,00 грн., 1 619,00 грн., 3% річних, 25 344,99 грн. пені. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору № 24-02/ПП про охорону валютних цінностей під час їх перевезення від 18.02.2021 року в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою суду від 08.08.2022 року позовну заяву Державного підприємства спеціального зв`язку в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку (вх. № 1186/22 від 02.08.2022 року) залишено без руху. Встановлено Державному підприємству спеціального зв`язку в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

10.08.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява вх. № 8050/22 про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1186/22. Розгляд справи № 922/1186/22 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

31.08.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 8959/22) про збільшення позовних вимог, у якій заявник, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 572 603, 99 грн., з яких: 545 640, 00 грн. сума основного боргу, 1 619,00 грн. - 3% річних, 25 344,99 грн. пеня. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 8 589,05 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року прийнято до розгляду заяву (вх. № 8959/22 від 31.08.2022 року) позивача про збільшення позовних вимог, та подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням. Здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 922/1186/22 за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/1186/22 підготовче провадження і призначено підготовче засідання "11" жовтня 2022 р.

14.09.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9671/22) у якому просить суд, відмовити у задоволені позовних вимог.

15.09.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 9775/22) у якому просить суд, відмовити у задоволені позовних вимог.

26.09.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 10830/22) про збільшення розміру позовних вимог.

04.10.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 11094/22).

10.10.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 11511/22) про зменшення розміру штрафних санкцій, у якій відповідач просить суд, зменшити розмір штрафних санкцій до 1 % від заявлених позивачем у справі, а саме: 3% річних до 16,19 грн., пені до 130,60 грн. (із урахуванням контрозрахунку відповідача).

Підготовче засідання призначене на 11.10.2022 року не відбулось у зв"язку із повітряною тривогою у м. Харкові та Харківській області, масовими ракетними обстрілами України, та із реальною загрозою життю, здоров`ю, безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів.

Ухвалою суду від 11.10.2022 року знято з розгляду справу № 922/1186/22, призначену до розгляду на "11" жовтня 2022 р. о(б) 12:50 год. у підготовчому засіданні. Призначено справу № 922/1186/22, та повідомлено учасників справи, що підготовче засідання у справі відбудеться "27" жовтня 2022 р. Задоволено клопотання (вх. № 11094) позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

20.10.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшли пояснення (вх. № 12131/22), у яких відповідач зокрема зазначає, що не визнає суму позовних вимог.

21.10.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 12253).

24.10.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 12409/22) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 27.10.2022 року заяву (вх. № 10830/22 від 29.09.2022 року) позивача про збільшення розміру позовних вимог - залишено без руху. Задоволено клопотання відповідача (вх. № 12409/22 від 24.10.2022 року) про відкладення розгляду справи. Продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на "17" листопада 2022 р.

02.11.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 13113/22 ) про усунення недоліків.

02.11.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 13112/22) про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд, зменшити розмір позовних вимог, та стягнути із відповідача 656 963,99 грн., яка складається з: 630 000,00 грн. суми основного боргу, 1 619,00 грн., 3% річних, 25 344,99 грн. пені. Також просить, стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 03.11.2022 року продовжено розгляд справи, який призначено на 17.11.2022 року о(б) 10:15 год. із урахуванням заяви (вх. № 10830/22 від 29.09.2022 року) позивача про збільшення позовних вимог. Прийнято до розгляду заяву (вх. № 13112/22 від 02.11.2022 року) про зменшення розміру позовних вимог, та подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням. Задоволено клопотання (вх. № 13111/22 від 02.11.2022 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 17.11.2022 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до "23" листопада 2022 р. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 17.11.2022 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (з використання власних технічних засобів).

22.11.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 14656/22) про надання відстрочки та розстрочки, у якій просить суд, відстрочити сплату основної заборгованості у розмірі 630 000,00 грн. за договором про охорону валютних цінностей № 24-02/ПП від 18.02.2021 року до закінчення дії воєнного тану в Україні. Розстрочити сплату основної заборгованості у розмірі 630 000,00 грн. на три роки рівними частинами. В іншій частині позову, просить суд відмовити.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче засідання у справі, та призначено справу до розгляду по суті на "01" грудня 2022 р. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 23.11.2022 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (з використання власних технічних засобів).

Розгляд справи по суті, призначений на 01.12.2022 року не відбувся у зв`язку із відсутністю у Господарському суду Харківської області електропостачання.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року зняти з розгляду справу № 922/1186/22, призначену до розгляду по суті на "01" грудня 2022 р. о(б) 10:00 год. Призначено розгляд справи № 922/1186/22 по суті, та повідомити учасників справи, що судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться в режимі відеоконференції "07" грудня 2022 р.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання 07.12.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належний чином, про свідчить направлення на юридичну адресу останнього копії ухали суду від 01.12.2022 року.

Присутній у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо позовних вимог, та проси суд позов задовольнити. Проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочення-розстрочення виконання рішення суду заперечував.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення та заперечення позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач 18.02.2022 року між Державним підприємством спеціального зв`язку, в особі в.о. директора Харківського обласного вузла спеціального зв`язку державного підприємства спеціального зв`язку (позивач, охорона) та Комунальним підприємством «Харківський метрополітен» (відповідач, замовник) було укладено договір № 24-02/ПП про охорону валютних цінностей під час їх перевезення.

Пунктом 9.1. договору, сторони погодили, що термін дії договору встановлюється з дати підписання по 28.02.2022 року включно, а в частині розрахунків до повного виконання.

В порядку та на умовах, визначених даним договором, охорона зобов`язується надати охоронні послуги 79710000-4 (послуги з охорони валютних цінностей під час їх перевезення), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги (пункт 1.1. договору).

Пунктом 2.1. договору, сторони погодили, що вартість послуг визначається протоколом погодження договірної ціни (додаток 3 2) на підставі калькуляцій (додаток 3 3) та (додаток № 4), які є невід`ємними частинами даного договору та складає: - вартість послуг з охорони валютних цінностей під час їх перевезення з 31 об`єкту на день: 3060,00 грн., у т.ч. ПДВ 510,00 грн.; - вартість послуг з охорони валютних цінностей під час їх перевезення з банку на день: 2730,00 грн. у т.ч. ПДВ 455,00 грн.; загальна вартість договору: 1 799 400,00 грн., в т.ч. ПДВ 299 900,00 грн.

Остаточна вартість договору визначається з сум актів здачі приймання наданих послуг по даному договору, але не повинна перевищувати вартість, визначену у пункті 2.1. договору (пункт 2.2. договору).

Згідно пункту 2.3. договору, оплата наданих послуг здійснюється протягом 200 календарних днів з дати підписання обома сторонами акту здачі приймання наданих послуг.

Строк надання послуг з 01.03.2021 по 28.02.2022 року (включно) (пункт 3.1. договору).

Пунктом 4.1. сторони погодили, що здача приймання послуг здійснюється сторонами щомісяця за актом, що підписується замовником протягом 5 банківських днів з дня отримання його від охорони.

Між сторонами було підписано додаток 1, додаток 2, додаток 3 та додаток 4 до договору.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивачем було надано послуги, про що свідчать акти здачі приймання робіт (надання послуг), а саме від 31.10.2021 року на суму 138 540,00 грн.; від 30.11.2021 року на суму 140 940,00 грн.; від 31.12.2021 року на суму 144 000,00 грн.; від 31.01.2022 року на суму 122 160,00 грн.; від 28.02.2022 року на суму 84 360,00 грн.

Проте відповідачем у порушення умов договору, не було здійснено розрахунок за надані позивачем послуги у розмірі 630 000,00 грн., що стало причиною звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дії сторін (надання послуг митним брокером та приймання послуг довірителем) свідчать про виникнення між ними правовідносин на підставі договору про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, та надав відповідачу послуги за договором № 24-02/ПП про охорону валютних цінностей під час їх перевезення від 18.02.2022 року відповідно до підписаних між сторонами актів здачі приймання робіт (надання послуг), а саме від 31.10.2021 року на суму 138 540,00 грн.; від 30.11.2021 року на суму 140 940,00 грн.; від 31.12.2021 року на суму 144 000,00 грн.; від 31.01.2022 року на суму 122 160,00 грн.; від 28.02.2022 року на суму 84 360,00 грн. на загальну суму 630 000,00 грн.,

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 9671 від 14.09.2022 року) зазначає, що згідно Закону України «Про міський електричний транспорт» метрополітен є міським електричним транспортом. Відповідно до пункту 1.2. Статуту відповідача, останній є комунальним унітарним підприємством. Власником майна якого є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. Майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та належить підприємству на праві господарського відання на підставі укладеного договору з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 5.2. статуту). У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року.

Згідно наказу Департаменту інфраструктури Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.02.2022 року № 30/1 «Про закриття регулярних перевезень КП «Харківський метрополітен», з 24.02.2022 року припинено регулярні перевезення лініями метрополітену до особового розпорядження. Тому з 24.02.2022 року по 23.05.2022 року метрополітен, як об`єкт цивільного захисту, використовувався виключно для укриття населення від уражень під час збройної агресії РФ та функціонував відповідно до Кодексу цивільного захисту та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для забезпечення умов здійснення органами державної влади, військового командування, органами місцевого самоврядування наданих їм повноважень. У зв`язку із чим, за твердженнями відповідача, роботу КП «Харківський метрополітен» на період з 24.02.2022 року по 23.05.2022 року було повністю зупинено, доходи підприємство не отримувало.

Також зазначає, що пунктом 7.2. договору визначено, що сторона, для якої форс мажор перешкоджає виконання зобов`язань, повинна повідомити іншу сторону про це в найкоротший термін. У зв`язку із чим, відповідачем на адресу позивача було направлено листа повідомлення, тому відповідач відповідно до розділу 7 договору звільняється від виконання своїх зобов`язань з 24.02.2022 року на весь час дії вказаних обставин. Також відповідач посилається на пункт 2.5. договору, та зазначає, що наявність фінансових труднощів у відповідача є підставою для затримки оплати. При цьому, за умовами договору не визначено конкретного строку затримки оплати через настання фінансових труднощів на підприємстві. Тому, за твердженнями відповідача, строк оплати є таким, що не настав.

Позивач у наданих до суду поясненнях (вх. № 12253 від 21.10.2022 року) зазначив, що строк для сплати настав, а тому твердження відповідача викладені у наданому до суду відзиві на позовну заяву є необґрунтовані.

Суд не приймає вищевикладені посилання відповідача на неможливість своєчасного виконання зобов`язань за договором у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, зокрема, введенням воєнного стану в Україні, з огляду на наступне.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з п.п. 6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 року у справі №904/3886/21.

З аналізу вищевикладеного слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

При цьому, листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Разом з тим, відповідач належним чином не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставину в строки визначені розділом 7 договору.

Так, згідно з пункту 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання за цим договором якщо це невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажор), що виникли після вступу в силу договору, і їх неможливо було ні передбачити, ні запобігти розумними засобами. До таких обставин відносяться: повені, землетруси й інші явища природи, війна та військові дії, акти або дії державних органів у т.ч. зміни у законодавстві, що безпосередньо регулюють правовідносини у даній сфері.

Відповідно до п. 7.2. договору сторона, для якої форс-мажор перешкоджає виконанню зобов`язань, повинна повідомити іншу сторону про це в найкоротший термін, а саме не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати настання форс-мажорних обставин.

Згідно з п. 7.3. договору доказом настання форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою.

Проте матеріали справи не містять сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за спірним договором.

Також відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення відповідачем позивача саме протягом 5 календарних днів про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.

Наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву в обґрунтування своєї позиції у справі лист повідомлення, не може свідчити про належне повідомлення позивача відповідно до розділу 7 договору, оскільки він датований 20.05.2022 року, тобто направлений позивачу поза межами 5 денного строку, встановленого пунктом 7.2. договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, у зв`язку із чим, суд не приймає заперечення відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 630 000,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем було нараховано: 1 619,00 грн. - 3% річних, та 25 344,99 грн. - пені., відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог який наявний у матеріалах справи (а.с. 29, 58-59).

В силу положення статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 1 619,00 грн. - 3% річних у онлайн системі "Ліга Закон" відповідно до наданого розрахунку за кожним актом, а саме:

- від 31.10.2021 року на суму 138 540,00 грн. за період з 20.05.2022 року по 01.07.2022 року;

- від 30.11.2021 року на суму 140 940,00 грн. за період з 20.06.2022 року по 22.08.2022 року;

- від 31.12.2021 року на суму 144 000,00 грн. за період з 20.07.2022 року по 22.08.2022 року;

- від 31.01.2022 року на суму 122 160,00 грн. за період з 20.08.2022 року по 22.08.2022 року та встановлено, що відповідні нарахування здійснено арифметично вірною.

Щодо стягнення із відповідача 25 344,99 грн. - пені., відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог за кожним актом, а саме:

- від 31.10.2021 року на суму 138 540,00 грн. за період з 20.05.2022 року по 01.07.2022 року;

- від 30.11.2021 року на суму 140 940,00 грн. за період з 20.06.2022 року по 22.08.2022 року;

- від 31.12.2021 року на суму 144 000,00 грн. за період з 20.07.2022 року по 22.08.2022 року;

- від 31.01.2022 року на суму 122 160,00 грн. за період з 20.08.2022 року по 22.08.2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.1.1. у випадку несвоєчасної оплати послуг за охорону цінностей, замовник сплачує охороні пеню у розмірі облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який нараховується пеня) від суми заборгованості за кожний день прострочення платежів.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перевірку розрахунку суми пені - 25 344,99 грн. за вищезазначений період у онлайн системі "Ліга Закон", та встановлено що такі нарахування здійснено арифметично вірно.

Щодо клопотання відповідача (вх. № 11511 від 10.10.2022 року) про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

В обґрунтування надано до суду клопотання, відповідач зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують до уваги. Також відповідач зазначає, що повинно бути взято до уваги причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, а також причини критичного фінансово - господарського стану суб`єкта господарювання, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, оскільки з 24.02.2022 року внаслідок збройної агресії росії проти України, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан. При цьому, місцезнаходження відповідача місто Харків, де починаючи з 24.02.2022 року ведуться активні бойові дії та інтенсивні обстріли міста, які тривають по сьогоднішній день. Внаслідок вищезазначених виняткових обставин непереборливої сили, які неможливо було передбачити станом на момент укладання договору, та з урахуванням наказу Департаменту інфраструктури виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.02.2022 року № 30/1 робота відповідача на період з 24.02.2022 року по 23.05.2022 року була повністю зупинена, що призвело до втрати доходів підприємства.

У зв`язку із чим, станом на момент подання даного клопотання, відповідач всупереч власних фінансових та економічних інтересів здійснює свою діяльність не отримуючи від цього доходи, віддаючи пріоритет наданню жителям міста Харкова можливості безпечно пересуватися містом в умовах постійної небезпеки їх життю та здоров`ю, через постійні обстріли з боку держави-терориста. Тому, на думку відповідача, враховуючи інтереси останнього, відсутність збитків інших учасників господарських відносин, а також непередбачуваність і винятковість обставин, що обумовили неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, відповідач не визнає застосування до нього штрафних санкцій, та просить суд, зменшити їх обсяг до 1 % від заявлених позивачем сум, а саме 3% річних до 16,19 грн., пені до 130,66 грн.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року.

Зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18).

Крім того, у постанові від 24.02.2021 року у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначив, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18).

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, позивачем в порушення вимог статті 73 Господарського процесуального кодексу України, не надано до суду жодних доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що розмір нарахованої позивачем пені є досить великим, а наявність збитків у позивача є недоведеною, із урахуванням усних заперечень позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 50% від заявленої позивачем суми пені у сумі 25 344,99 грн. за несвоєчасну оплату наданих позивачем послуг до 12 679,50 грн.

Крім того, суд зазначає, що таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків, як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 року у справі №904/4085/18, від 26.02.2020 року у справі № 922/1608/19, від 12.03.2020 року у справі № 904/3538/19.

Щодо зменшення заявлених позивачем до стягнення суми 3% річних до 16,19 грн., суд зазначає, що зменшення розміру відсотків може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка (що є засобом забезпечення виконання зобов`язання), та не може бути застосовано судом до сум, які нараховані згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки останні мають іншу правову природу (вони не є неустойкою та не мають штрафного характеру).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 630 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 619,00 грн., та пені у сумі 12 679,50 грн. є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення пені у сумі 12 679,49 грн. - відмовити.

Щодо клопотання відповідача (вх. № 14656/22 від 22.11.2022 року) про надання відстрочки та розстрочки, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до частин 4, 5, 7 статті 331 господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку та розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Положеннями пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 326 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 326 Господарського процесуального кодексу України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

В обґрунтування наданого до суду клопотання відповідач зазначає, що у зв`язку із військовою агресією Росії проти України, в Україні було введено воєнний стан. При цьому, відповідач у скрутний час для Харківської міської громади з самого початку війни виконує функцію подвійного призначення - укриття населення від обстрілів, ракетних та артилерійських бомбардувань, а також здійснює безоплатне перевезення пасажирів лініями метрополітену внаслідок чого підприємство відповідача позбавлено можливості самостійно отримувати доходи та виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, оскільки грошові кошти, які надходять підприємству з міського бюджету йдуть на погашення першочергових платежів із заробітної плати та витрат, що забезпечують виключно пасажирські перевезення, без яких неможливо перевезення пасажирів лініями метрополітену, що на даний час має суттєве значення для підтримки життєзабезпечення мешканців міста Харкова на належному рівні, шляхом їх безперешкодного пересування містом.

Також зазначає, що відповідачем на адресу позивача було направлено листа - повідомлення про настання форс мажорних обставини, що підтверджуються довідкою торгово - промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0.-7.1 які мали наслідком припинення перевезення пасажирів лініями метрополітену, та неможливістю виконання зобов`язань за договором, а тому відповідач у відповідності до розділу 7 договору звільняється від виконання своїх зобов`язань з 24.02.2022 року на весь час дії вказаних обставин.

Також зазначає, що умовами договору не визначено конкретного строку затримки з оплати через настання фінансових труднощів, а затримка з оплати за надані позивачем послуги виникла не з вини відповідача. У зв`язку із чим, зазначає, що з урахуванням умов договору, а саме, при покращення фінансового стану на підприємстві та закінчення воєнних (бойових) дій на території м. Харкова та Харківської області зобов`язання з договором будуть виконані належним чином, у зв`язку із чим, відповідач просить суд, відстрочити сплату основної заборгованості у розмірі 630 000,00 грн. до закінчення дії воєнного стану в Україні, а також розстрочити її сплату на три роки рівними частинами.

При цьому, суд приймає до уваги, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на складне фінансове становище заявника у зв`язку із військовою агресією Росії проти України, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 березня 2018 року у справі № 910/8153/17).

Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому у наданому до суду клопотанні, відповідач, просить суд, відстрочити сплату основної заборгованості у розмірі 630 000,00 грн. до закінчення дії воєнного стану в Україні, а також розстрочити її сплату на три роки рівними частинами.

Проте, у наданому до суду клопотанні відповідачем не наведено графіку (із зазначенням конкретних дат), якого боржник мав на меті дотримуватися у разі розстрочення виконання рішення судом.

Вказане переконливо свідчить про відсутність у діях боржника наміру зі своєчасного виконання рішення у цій справі шляхом здійснення систематичних платежів, направлених на виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку тривалого невиконання рішення суду, клопотання відповідача про відстрочення та розстрочення рішення суду у даній справі не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 9 664,38 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Клопотання (вх. № 11511 від 10.10.2022 року) відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задовольнити частково.

У позові відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29, ) на користь Державного підприємства спеціального зв`язку (01032, м. Київ, площа Вокзальна, буд. 3, ) в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку (61052, м. Харків, Привокзальний майдан, буд. 7, ЄДРПОК 22634053) заборгованість за договором про охорону валютних цінностей під час їх перевезення № 24-02/ПП від 18.02.2022 року у розмірі 630 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 619,00 грн., пеню у сумі 12 672,50 грн., та 9 664,38 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у сумі 12 672,49 грн. - відмовити.

У задоволенні заяви (вх. № 14656/22 від 22.11.2022 року) відповідача про надання відстрочки та розстрочки відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

реквізити сторін:

позивач: Державне підприємство спеціального зв`язку (01032, м. Київ, площа Вокзальна, буд. 3, ) в особі Харківського обласного вузла спеціального зв`язку (61052, м. Харків, Привокзальний майдан, буд. 7, ЄДРПОК 22634053);

відповідач: Комунальне підприємство "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29, ).

Повне рішення складено "19" грудня 2022 р.

Суддя О.О. Ємельянова