ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Справа№ 911/1268/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.10.2022

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 (повний текст рішення виготовлено та підписано 26.08.2021)

у справі №911/1268/21 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Яворського Михайла Миколайовича

до Державного підприємства «Чайка»

про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець Яворський Михайло Миколайович (далі - ФОП Яворський М.М., позивач) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою б/н від 22.04.2021 (вх. №1261/21 від 28.04.2021) до Державного підприємства «Чайка» (далі - ДП «Чайка», відповідач) про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 441 695,07 грн, з яких: 420 780,00 грн - основний борг; 3 873,48 грн - 3% річних, 17 041,59 грн - інфляційні втрати. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем неналежним чином виконувались умови договору оренди вантажних авто №803 від 19.08.2019 та договору про надання послуг з перевезення №5/09 від 05.09.2019 в частині здійснення повної оплати за оренду та надання відповідних послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.08.2021 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Чайка» на користь Фізичної особи-підприємця Яворського Михайло Миколайовича 378 280,00 грн основної заборгованості, 3 482,25 грн 3 % річних, 17 041,59 грн інфляційних втрат, та судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 5 982,06 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено обґрунтованість лише частини позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

17.08.2021 через канцелярію суду від ФОП Яворського М.М. надійшла заява б/н від 17.08.2021 (вх. №19553/21) про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з ДП «Чайка» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2021 заяву Фізичної особи-підприємця Яворського Михайла Миколайовича б/н від 17.08.2021 (вх. №19553/21 від 17.08.2021) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1268/21 - задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Чайка» на користь Фізичної особи-підприємця Яворського Михайло Миколайовича 18 057,88 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Чайка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 у справі №911/1268/21 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 378 280,00 грн основної заборгованості, 3482,25 грн 3% річних, 17041,59 грн інфляційних втрат, 5982,06 грн судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Апелянт стверджує, що відмовляючи у застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував Закону України від 18.06.2022 №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким скасовано автоматичне продовження процесуальних строків у зв`язку із введенням карантину у державі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №911/1268/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., ОСОБА_1

Ухвалою від 05.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 у справі №911/1268/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.11.2021.

22.10.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві позивач зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Позивач вказує, що відповідач з березня 2020 року по січень 2021 року просив відстрочку платежу посилаючись на фінансові труднощі, а тому дії відповідача щодо ухилення від виконання зобов`язання є недобросовісними.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №911/1268/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 прийнято справу №911/1268/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Судове засідання 18.11.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному.

Ухвалою від 22.11.2021 розгляд справи №911/1268/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 призначено на 02.12.2021.

Ухвалою від 02.12.2021 розгляд справи відкладено на 03.02.2022.

27.01.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача за кордоном.

Судове засідання 03.02.2022 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному.

Ухвалою 07.02.2022 розгляд справи №911/1268/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 призначено на 17.03.2022.

Однак, судове засідання 17.03.2022 не відбулося, оскільки Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18 04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 розгляд справи №911/1268/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 призначено на 28.07.2022.

У судовому засіданні 28.07.2022 оголошено перерву на 20.09.2022.

У судовому засіданні 20.09.2022 оголошено перерву на 18.10.2022.

17.10.2022 від Державного підприємства «Чайка» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника.

У судове засідання 18.10.2022 з?явився представник позивача.

Представники відповідача у судове засідання 18.10.2022 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка представника після оголошення по справі перерви.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник відповідача, що не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача що не з`явився у судове засідання. Колегія суддів звертає увагу на те, що ані представником, ані директором ДП «Чайка» не було надано суду доказів непрацездатності за станом здоров`я представника відповідача. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано що представник відповідача був присутній у попередньому судовому засіданні та надавав суду пояснення, які колегією суддів прийняті до уваги.

Також, відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з того, що за приписами частини 3 статті 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Отже, частина 3 статті 56 ГПК України не визначає представників юридичних осіб як єдиних представників останніх в суді. Безпосередньо представляти інтереси юридичної особи надано також керівнику або члену виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення. Таким чином, неявка представника відповідача у судове засідання за станом здоров`я не підтвердженим відповідними доказами, судом не визнається поважною причиною неявки відповідача в судове засідання 18.10.2022, зважаючи при цьому, що представляти інтереси юридичної особи відповідача в суді мав право також директор ДП «Чайка».

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник позивача, у судовому засіданні заперечував проти вимог викладених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні та безпідставність доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

19.08.2019 між ФОП Яворським М.М. (орендодавець) та ДП «Чайка» (орендар) укладено договір оренди вантажних авто №803 (надалі - Договір №803) відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування авто ЗІЛ, КАМАЗ (техніка), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання відповідно до умов даного договору (т. 1 а.с. 7-9).

У п. 5.2 Договору №803 сторони домовились, що орієнтовна вартість орендної плати за техніку за цим договором складає 112 500,00грн.

Виплата орендної плати проводиться протягом 14 банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг (п. 5.3 Договору №803).

Відповідно до п. 5.5 Договору №803, зокрема, остаточний розрахунок за даним договором здійснюється на підставі акта приймання-передачі наданих послуг з оренди.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1 Договору №803).

На виконання умов Договору №803 10.09.2019 між сторонами підписано без зауважень та скріплено їх печатками акт надання послуг №4/2019 на суму 112 500,00грн - плата за оренду вантажних автомобілів (т. 1 а.с. 15).

23.03.2020 орендарем перераховано орендодавцю 250 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №247 від 23.03.2020, в якому зазначено призначення платежу «за транспортні послуги за дог. №803 від 19.07.2021» (т. 1 а.с. 54).

05.09.2019 між ФОП Яворським М.М. (виконавець) та ДП «Чайка» (замовник) укладено договір про надання послуг з перевезення №5/09 (далі - Договір №5/09), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується на території сільгоспугідь у межах землекористувань замовника (територія Чемерської та Кіптівської сільських рад Козелецького району Чернігівської області (за межами населених пунктів) виконати транспортні послуги (роботи) по перевезенню сільськогосподарських культур (соняшник та кукурудза) за кількістю, якістю, в строки та на умовах, що наведені нижче за текстом договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (роботи) (т. 1 а.с. 10-12).

Орієнтовна загальна ціна цього договору становить 750 000,00 грн (п. 3.2 Договору №5/09).

Остаточна ціна наданих послуг буде узгоджена сторонами після виконання робіт на підставі акту (фактично) виконаних робіт без оформлення змін до даного договору (п. 3.3 Договору №5/09).

Оплата послуг здійснюється замовником протягом 7 банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг, (акту виконаних робіт) шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 3.4 Договору №5/09).

Згідно п. 8.1 Договору №5/09, зокрема, останній набуває юридичної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 06.10.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання.

На виконання умов Договору №5/09 06.10.2019 між сторонами підписано без зауважень та скріплено їх печатками акти надання послуг №1/2019 на суму 369 000,00грн та №1/2019 на суму 344 280,00грн (т. 1 а.с. 13-14).

Доказів оплати наданих позивачем послуг за Договором №5/09 відповідачем суду надано не було.

18.03.2020 ДП «Чайка» звернулось до ФОП Яворського М.М. із листом №20-20/289 в якому повідомило про наявність фінансових труднощів, та пропонувало розглянути можливість укладення додаткової угоди до договору про надання послуг із перевезення, якою погодити оплату заборгованості ДП «Чайка» за надані послуги згідно відповідного графіку (т. 1 а.с. 77).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №1 підписаної сторонами, у зв`язку із затримкою виконання орендарем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з перевезення, сторони, у порядку та на умовах визначених договором, домовились про наступний графік погашення заборгованості у сумі 795 780,00грн: до 31.03.2020 - 300 000,00грн; до 30.04.2020 - 100 000,00грн; до 31.05.2020 - 100 000,00грн; до 30.06.2020 - 100 000,00грн; до 31.07.2020 - 100 000,00грн; до 31.08.2020 - 95 780,00грн (т. 1 а.с. 78).

31.12.2020 між ФОП Яворським М.М. та ДП «Чайка» підписані акти звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2019 року по грудень 2020 року, в яких зазначено, що у відповідача наявна заборгованість у розмірі 378 280,00грн та у розмірі 42 500,00грн.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Як правильно встановив у своєму рішенні суд першої інстанції, укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договором найму (оренди) транспортного засобу та договором перевезення вантажів, які недійсними у судовому порядку не визнавались, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 Цивільного кодексу України, вони є обов`язковими для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

Щодо укладеного між сторонами Договору №803, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч. 1 ст. 798 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено судом, позивачем надано відповідачу в оренду вантажні автомобілі, що підтверджується підписаним між сторонами без зауважень актом надання послуг на суму 112 500,00грн, а відповідачем на виконання Договору №803 перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 250 000,00грн.

Водночас, як зазначалось вище, 31.12.2020 між сторонами підписано акт звіряння за період з січня 2019 року по грудень 2020 року, в якому відображено заборгованість відповідача, зокрема, у розмірі 42 500,00грн.

Проте, акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, не є доказом оплати товару, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3242/18, від 20.04.2021 у справі №910/14518/19).

При цьому, будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, зокрема первинних бухгалтерських документів, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем саме за Договором №803 позивачем суду надано не було, а відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності доказів наявності у ДП «Чайка» грошового зобов`язання саме на підставі зазначеного Договору №803. А тому позовні вимоги в частині стягнення 42 500,00 грн заборгованості не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо укладеного між сторонами Договору №5/09, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

На виконання умов Договору №5/09 позивачем надано відповідачу послуги із перевезення вантажу на загальну суму 713 280,00грн, що підтверджується відповідними актами надання послуг, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками. Доказів протилежного учасниками справи надано не було.

Згідно ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проаналізувавши п. 3.4 Договору №5/09, яким визначено строки та порядок оплати товару, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний оплатити надані позивачем послуги протягом 7 банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг.

Так, п. 14.1.133 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що операційний (банківський) день - частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідні акти наданих послуг підписані - 06.10.2019, а отже, відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги у строк до 16.10.2019 (включно). Доказів оплати відповідних послуг у встановлений строк учасниками справи надано не було. Отже, станом на 17.10.2019 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 713 280,00грн.

Водночас, як зазначалось вище, позивачем надано суду додаткову угоду №1, якою розстрочено заборгованість відповідача у загальному розмірі 795 780,00 за договором про надання послуг із перевезення.

Проаналізувавши зміст додаткової угоди із урахуванням положень ст.ст. 76-79 ГПК України, суд оцінює вказану угоду критично, оскільки в останній: не міститься посилання на договір із його ідентифікуючими даними (номер, дата), до якого вона укладена; зазначено розмір заборгованості більший, аніж той, який встановлений судом та зазначений сторонами у своїх заявах по суті справи; відсутня дата її вчинення.

З огляду на вказане, судом першої інстанції правомірно відхилено вказана додаткова угода, у зв`язку з чим зобов`язання у відповідача з оплати відповідної заборгованості виникає саме з 07.10.2019.

Разом із цим, позивач у своєму позові та під час розгляду справи по суті просив суд стягнути з ДП «Чайка» заборгованість за Договором №5/09 у розмірі 378 280,00грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи зазначене та вказані приписи ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення відповідних вимог ФОП Яворського М.М. та стягнення з ДП «Чайка» суми основного боргу у розмірі 378 280,00грн.

Водночас, як зазначалось вище, відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо звернення до суду із відповідною вимогою про стягнення заборгованості за Договором №5/09. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із цим, ч. 1,2 ст. 258 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 цього Кодексу).

Так, ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

У свою чергу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання з 17.10.2019, а отже, позовна давність щодо звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості закінчується 17.10.2020, тоді як до суду ФОП Яворський М.М. звернувся лише 26.04.2021, що підтверджується поштовою накладною АТ «Укрпошта» від 26.04.2021, яка міститься на відповідному конверті, в якому надіслано позов до суду.

Водночас, судом першої інстанції взято до уваги Указ Президента України від 13.03.2020 №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами і доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У свою чергу, суд першої інстанції зазначив, що станом на час розгляду зазначеного спору нормативно-правових актів щодо скасування (припинення) карантину відповідними органами державної влади не приймалось.

Водночас доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував Закону України від 18.06.2022 №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким скасовано автоматичне продовження процесуальних строків у зв`язку із введенням карантину у державі.

Дослідивши доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що Законом України від 18.06.2022 №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» вносились зміни тільки до процесуальних кодексів (ГПК України, ЦПК України та КАС України), жодних змін до Цивільного кодексу України, зокрема щодо порядку обрахунків строку позовної давності, не вносилось, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми Цивільного кодексу України в частині обрахунку строків позовної давності.

Отже, ураховуючи те, що закінчення строку позовної давності припадає на 17.10.2020, тобто, на період дії карантину, та з огляду на те, що станом на час звернення позивача до суду (26.04.2021) на всій території України тривав карантин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що ФОП Яворським М.М. не пропущено відповідний строк.

За таких обставин заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності щодо відповідної вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача 3% у розмірі 3 873,48грн за періоди прострочення з 01.01.2021 по 22.04.2021 та інфляційні втрати у розмірі 17 041,59 грн за період з січня 2021 року по березень 2021 року. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (т. 1 а.с. 3), який перевірено та перераховано судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено суму наявного простроченого основного зобов`язання, а також дату прострочення виконання відповідачем такого зобов`язання, а саме з 17.10.2019, а не з 01.01.2021.

Водночас, як зазначалось вище, при ухваленні рішення суд не може виходити у своєму рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).

Правильним розрахунком 3% річних є: з 01.01.2021 по 22.04.2021: 378 280,00 х 3 : 100 х 112 : 365 = 3 482,25. А тому загальна сума 3% річних, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача складає 3 482,25грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (т. 1 а.с.4), суд першої інстанції також дійшов висновку, що він є арифметично неправильним з підстав, визначених вище, проте, у перерахунку, сума інфляційних втрат становить значно більший розмір, аніж той який заявлений ФОП Яворським М.М. у позові, а тому, суд з урахуванням ч. 2 ст. 237 ГПК України, дійшов вірного висновку про задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат саме у розмірі 17 041,59грн.

При цьому, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат зроблений судом першої інстанції сторонами в суді апеляційної інстанції не оспорюється.

З огляду на викладене, встановивши наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання, та відсутності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 378 280,00 грн основної заборгованості, 3 482,25 грн 3% річних, 17 041,59 грн інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 16.08.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Чайка» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 16.08.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 у справі №911/1268/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2021 у справі №911/1268/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство «Чайка».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13.12.2022.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік