РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2022Справа № 910/9133/22
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Державної організації «Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Гуріної Тетяни Олександрівни, м. Київ

про стягнення 74 217,03 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.09.2021 року Державна організація «Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гуріної Тетяни Олександрівни (відповідач) основної суми заборгованості в розмірі 74 217,03 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору про надання платних послуг №76 від 30.06.2021 року в частині розрахунку за надані позивачем послуги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2022 року, матеріали справи №910/9133/22 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, про що здійснено повідомлення на сайті Господарського суду міста Києва.

З метою інформування відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом було вчинено дії із повідомлення відповідача за допомогою надсилання відповідної ухвали суду на електронну пошту, зазначену в договорі, а саме: .

Окрім того, у зв`язку з відновленням фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 03.10.2022 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №019 ухвалу суду від 03.10.2022 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Отже, враховуючи викладені вище обставини суд використав усі можливі засоби повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Питання щодо винесення рішення в справі відбувається з перевищенням встановленого строку у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168). Надалі строк дії воєнного стану в Україні, згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року. В подальшому, 22 травня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року. В наступному, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року. Законом України №8189 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 року між відповідачем (поклажодавець) та позивачем (зберігач) було укладено Договір про надання платних послуг №76 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого зберігач зобов`язується надати у майбутньому повністю або частково на вимогу поклажодавця згідно з умовами Договору послуги: 1) зі зберігання товарно-матеріальних цінностей (надалі - товар), і повернути їх (товарно-матеріальні цінності) повністю або частково на вимогу поклажодавця згідно з умовами Договору, надання опалювальних та неопалювальних кімнат для тимчасового проживання окремих громадян; 2) з перевезення вантажів, проведення вантажних робіт, маневрові та буксирувальні послуги, зарядження акумуляторних батарей.

За надання послуг зі зберігання товару, надання опалювальних та неопалювальних кімнат для тимчасового проживання окремих громадян поклажодавець здійснює щомісячно 100% передоплату згідно з п. 2 Додатку №01 до цього Договору та п.п. 2.2.1. цього Договору, виходячи з калькуляції та враховуючи кон`юнктуру ринку. (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.2.1. Договору плата за послуги, надані та розраховані згідно калькуляції вартості платних послуг згідно до п. 2 Додатку №01 до цього Договору, сплачується щомісячно у розмірі 100% попередньої оплати не пізніше 5 числа кожного місяця, за який здійснюється оплата в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок зберігача, на підставі виставленого зберігачем рахунку-фактури.

Факт надання послуг за результатами кожного календарного місяця підтверджується та фіксується підписаними сторонами акту про надані послуги (надалі - акт). (п. 2.2.4. Договору).

Якщо протягом 5 днів з дати складання акту зберігач не отримає підписаний поклажодавцем акт або обґрунтованої письмової відмови, акт вважається підписаним, а послуги такими, що надані належним чином та в повному обсязі. (п. 2.2.7. Договору).

Договір набирає чинності з 01 липня 2021 року та діє по 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків та санкцій цей Договір діє до повного виконання незалежно від того чи закінчився термін дії цього Договору чи його розірвано, припинено достроково. (п. 9.1. Договору).

Додатком №01 до Договору сторони погодили, що вартість щомісячної плати становить 42 000,00 грн.

Додатком №03 до Договору сторони погодили, що вартість щомісячної плати становить 27 977,41 грн.

В матеріалах справи містяться акти приймання-здавання послуг за Договором на суму 89 252,65 грн, а саме:

- №7 від 31.07.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 7 000,00 грн;

- №7 від 31.07.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 12 454,38 грн;

- №8 від 31.08.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 7 000,00 грн;

- №8 від 31.08.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 14 704,36 грн;

- №9 від 30.09.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 7 000,00 грн;

- №9 від 30.09.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 16 688,51 грн;

- №10 від 31.10.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 5 577,41 грн;

- №10 від 31.10.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 656,20 грн;

- №11 від 30.11.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 700,00 грн;

- №11 від 30.11.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 9 054,59 грн;

- №12 від 31.12.2021 року за послуги по зберіганню на суму в розмірі 700,00 грн;

- №12 від 31.12.2021 року за послуги по зберіганню (компенсація вартості електроенергії на суму в розмірі 7 717,20 грн.

Задля здійснення оплати позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 89 252,65 грн, а саме:

- №887 від 01.07.2021 року на суму 7 000,00 грн;

- №931 від 26.07.2021 року на суму 12 454,38 грн;

- №1016 від 02.08.2021 року на суму 7 000,00 грн;

- №1071 від 27.08.2021 року на суму 14 704,36 грн;

- №1167 від 01.09.2021 року на суму 7 000,00 грн;

- №1218 від 30.09.2021 року на суму 16 688,51 грн;

- №1330 від 25.10.2021 року на суму 5 577,41 грн;

- №1467 від 28.10.2021 року на суму 656,20 грн;

- №1634 від 01.11.2021 року на суму 700,00 грн;

- №1712 від 25.11.2021 року на суму 9 054,59 грн;

- №1635 від 01.12.2021 року на суму 700,00 грн;

- №1763 від 24.12.2021 року на суму 7 717,20 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки дебіторської заборгованості відповідачем частково проведено оплату вартості послуг на суму 28 250,00 грн.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що повна вартість послуг за Договорами відповідачем не оплачена, а тому заявляє до стягнення з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 74 217,03 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір, укладений між сторонами, належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно положень ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Як зазначалось вище, позивачем були надані відповідачу послуги зі зберігання, згідно умов Договору, на суму в розмірі 89 252,65 грн.

При цьому, суд зазначає, що доказів на підтвердження того, що відповідачу надавались послуги зі зберігання за червень 2021 року на суму 13 214,38 грн матеріали справи не містять, а тому позивачем необґрунтовано їх включено у пред`явлену суму позовних вимог.

Надалі позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунки за період з липня 2021 року по грудень 2021 року на суму 89 252,65 грн.

При цьому ж таки, доказів виставлення позивачем відповідачу рахунку на оплату за червень 2021 року на суму 13 214,38 грн матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи надані позивачем докази, оплата відповідачем послуг за період з липня 2021 року по грудень 2021 року проведена лише на суму в розмірі 28 250,00 грн, при тому, що позивачем, за вказаний період, надано відповідачу послуги на суму 89 252,65 грн.

Таким чином, враховуючи розмір наданих позивачем послуг на загальну суму 89 252,65 грн та сплату відповідачем цих послуг лише на суму в розмірі 28 2580,00 грн, залишок неоплаченої вартості послуг становить 61 002,65 грн.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим, акти надання послуг, згідно п. 2.2.7. Договору, вважаються підписаними сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, Суд вважає, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг у період з липня 2021 року по грудень 2021 року на суму 89 252,65 грн та факт оплати відповідачем частини вартості наданих позивачем послуг на суму в розмірі 28 250,00 грн, що не заперечено належними доказами відповідачем, Суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в цій частині на суму в розмірі 61 002,65 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 61 002,65 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 039,26 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гуріної Тетяни Олександрівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Державної організації «Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України (ідентифікаційний код 14373207, місцезнаходження: 03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 24) суму заборгованості в розмірі 61 002,65 грн (шістдесят одна тисяча дві гривни 65 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 039,26 грн (дві тисячі тридцять дев`ять гривень 26 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 441,74 грн залишити за Державною організацєю «Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ