ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022м. ХарківСправа № 922/1367/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", м. Харків
до Фермерського господарства "Бурейчак", с. Землянки
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Яковенко О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фермерського господарства "Бурейчак", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь попередню оплату у розмірі 5 000 000,00 грн., штраф у розмірі 498 630,14 грн., 28 % річних у розмірі 696 547,95 грн. за договором поставки № 0302ПФ від 03 лютого 2022 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару за вказаним договором.

Ухвалою суду від 05.09.2022 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що позовні вимоги про стягнення попередньої оплати є передчасними та необґрунтованими, оскільки строк виконання зобов`язання відповідачем за договором є відкладеним на строк дії форс-мажорних обставин, згідно з положеннями п. 6.1 договору та з огляду на введення в Україні воєнного стану з 05:30 24.02.2022 на 30 діб та подальшого його продовження. Відповідач і елеватор позивача, який сторони у п. 3.1 договору погодили місцем поставки товару за рахунок постачальника, із самого початку збройної агресії РФ знаходилися під окупацією. Станом на 30.06.2022 (граничний строк виконання зобов`язань) окупація тривала. Отже, військова агресія РФ проти України має причинно-наслідковий зв`язок із несвоєчасним виконанням зобов`язань ФГ "Бурейчак" за спірним договором поставки, що, в свою чергу, свідчить про те, що строк виконання зобов`язань по договору ще не настав, оскільки відповідно до п. 6.1. договору такі обставини призвели до відтермінування виконання зобов`язань за договором до часу, протягом якого такі обставини діють. Наразі воєнний стан та військова агресія РФ проти України тривають. Господарство відповідача з початку повномасштабної агресії РФ і до граничного строку виконання зобов`язання (і навіть пізніше) знаходилось під окупацією. А на сьогодні і досі знаходиться на території, де тривають активні бойові дії (згідно відповідних наказів Мінреінтеграції). В умовах окупації була відсутня можливість скористатися засобами технічного зв`язку (відсутній інтернет та мобільний зв`язок), поштовими послугами, досить часто було відсутнє електропостачання. Відповідач також був позбавлений трудових ресурсів, через небезпеку для життя жоден із працівників не відвідував офісні приміщення. На сьогодні відповідач не має можливості відновити господарську діяльність, тому ним було направлено лист з повідомленням про неможливість вчасно виконати зобов`язання по договору поставки №0302ПФ від 03.02.2022 у зв`язку із форс-мажорними обставинами. Договір поставки №0302ПФ від 03.02.2022 є діючим, строк поставки товару відповідачем, відповідно до умов п. 6.1. договору, відтермінований до закінчення дії форс-мажорних обставин, а тому позивач не має право застосовувати положення ч. 2 ст. 693 ЦК України для повернення передплати, у зв`язку зі спливом строку поставки за договором.

Представник позивача у судове засідання 06.12.2022 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України. Разом з тим, 05.12.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання 06.12.2022 без участі представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказану заяву представника позивача задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

03 лютого 2022 року між Фермерським господарством "Бурейчак" (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (покупець, позивач) був укладений договір поставки №0302ПФ, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, ціна, найменування, асортимент, кількість якого затверджується сторонами у п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, характеристика товару: пшениця кількістю 837,414 тн загальною вартістю 5526928,88 грн.

Строк поставки товару до 30.06.2022 (п. 1.3 договору).

У розділі 2 договору сторони погодили, що загальна сума договору складає загальну вартість товару, який був поставлений за договором. Покупець проводить оплату товару на розрахунковий рахунок постачальника на умовах попередньої оплати в розмірі 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) грн. 00 коп. до 25.02.2022 включно, за умови виконання п. 5.10 договору та інших умов договору. Попередня оплата може здійснюватись окремими платежами в різні строки до дати поставки.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору, поставка товару здійснюється на умовах СРТ (доставка на елеватор за рахунок постачальника) - елеватор ТОВ "АПК "Новаагро" (Харківська обл., В-Бурлуцький р-н, смт. В-Бурлук). У випадку розбіжностей умов цього договору з правилами "Інкотермс-2010" пріоритет мають умови договору. Поставка товару відбувається автомобільним транспортом. Момент переходу права власності та ризику загибелі товару визначається відповідно до умов поставки та згідно із Incoterms 2010, але не може настати до підписання обома сторонами видаткової накладної чи іншого документу, що засвідчує перехід права власності на товар.

Відповідно до п. 5.3 договору, у разі порушення постачальником строку поставки товару, що вказаний у п. 1.3. даного договору, він зобов`язується повернути покупцю грошові кошти, які були отримані постачальником у якості попередньої оплати, до 01.07.2022 і сплатити покупцю штраф у твердій грошовій сумі, який становить 498 630,14 (чотириста дев`ятсот вісім тисяч шістсот тридцять гривень) грн. 14 коп. Постачальник сплачує штраф до 01.07.2022.

Відповідно до статті 693, 536 ЦК України сторони встановлюють 28 (двадцять вісім) процентів річних за користування чужими грошовими коштами, у разі порушення постачальником строку поставки товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі (п. 5.6 договору).

У розділі 6 договору, сторони обумовили, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання умов цього договору у випадку, якщо це невиконання викликано обставинами непереборної сили, такими як стихійні лиха, пожежі, епідемії, страйки, військові дії, повстання, мобілізації, вибухи, аварії на транспорті, Постанови Уряду України, тощо, якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання договору. При цьому термін виконання зобов`язань за даним договором відсувається відповідно до часу, протягом якого діяли такі обставини. Сторона, для якої настали зобов`язання, форс-мажор, зобов`язана негайно сповістити про це іншу сторону будь-яким доступним способом, а також представити довідку торгово-промислової палати України, що підтверджує факт дії форс-мажору. Факт настання та період дії форс-мажорних обставин підтверджується довідкою Торгово-промислової Палати України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 3000000,00 грн. (платіжне доручення №2519 від 22.02.2022) та 2000000,00 грн. (платіжне доручення 959 від 23.02.2022).

Проте, товар відповідачем, у визначений договором строк, позивачу переданий не був та відповідач продовжує користуватись грошовими коштами позивача. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, позивачем останньому були нараховані штраф та проценти річних, відповідно до умов договору.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою та другою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на законне очікування, що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах Брумареску проти Румунії, Пономарьов проти України, Агрокомплекс проти України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, на виконання умов спірного договору, перерахував відповідачу попередню оплату у загальній сумі 5000000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2519 від 22.02.2022 та №959 від 23.02.2022. Таким чином, позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з оплати придбаного товару.

Доказів передачі відповідачем товару за договором на суму попередньої оплати в установлений строк суду не надано, у зв`язку з чим у позивача, як покупця, виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище по тексту рішення, відповідно до п. 5.3 договору, у разі порушення постачальником строку поставки товару, що вказаний у п. 1.3. даного договору, він зобов`язується повернути покупцю грошові кошти, які були отримані постачальником у якості попередньої оплати, до 01.07.2022 і сплатити покупцю штраф у твердій грошовій сумі, який становить 498 630,14 (чотириста дев`ятсот вісім тисяч шістсот тридцять гривень) грн. 14 коп. Постачальник сплачує штраф до 01.07.2022.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Такі проценти за правомірне користування чужими коштами є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, до застосування у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти за користування товарним кредитом, як плата за надану відстрочку, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, після спливу вказаного у спірному договорі строку поставки, могло мати місце лише прострочення виконання грошового зобов`язання, за яке могли підлягати стягненню лише штрафні санкції за протиправне невиконання (неналежне виконання) грошового зобов`язання.

Як зазначалося вище по тексту рішення, у п. 5.6 спірного договору, сторони погодили, що відповідно до статті 693, 536 ЦК України сторони встановлюють 28 (двадцять вісім) процентів річних за користування чужими грошовими коштами, у разі порушення постачальником строку поставки товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Суд, здійснивши перерахунок 28% річних, установив, що їх розмір становить 497 095,89 грн. (за період з 22.02.2022, 23.02.2022 (відповідно до платіжних доручень) по 01.07.2022) проти 696 547,95 грн. заявлених позивачем до стягнення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи на наведені норми законодавства, суд дійшов що позовні вимоги про стягнення 5000000,00 грн. попередньої оплати, 498630,14 грн. штрафу та 497095,89 грн. процентів річних є обґрунтованими, доведеними доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог про стягнення 199452,06 грн. 28% процентів річних суд відмовляє.

При цьому, доводи відповідача на неможливість своєчасного виконання зобов`язань за договором у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, зокрема, введенням воєнного стану в Україні, суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з п.п. 6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Крім того, суд зауважує, що у цьому листі не наведено впливу відповідної форс-мажорної обставини на неможливість повернення позивачу здійсненої ним попередньої оплати.

Разом з тим, відповідач не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставину в порядку визначеному розділом 6 договору, який передбачає негайне сповіщення та будь-яким способом.

Доказів негайного повідомлення відповідачем позивача про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин матеріали справи також не містять.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 617 ЦК України, форс-мажор (він же обставини непереборної сили) звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно о ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Бурейчак" (62512, Харківська область, Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ) - 5000000,00 грн. попередньої оплати, 498630,14 грн. штрафу, 497095,89 грн. процентів річних та 89936,09 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ).

Відповідач - Фермерське господарство "Бурейчак" (62512, Харківська область, Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) .

Повне рішення підписано 15 грудня 2022 року.

Суддя О.В. Погорелова