ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Справа №926/868/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Путильської селищної ради б/н від 13.09.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2312/22 від 19.09.2022)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.08.2022 (суддя Ніколаєв М.І., повний текст складено 24.08.2022)

у справі № 926/868/22

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Путильський Райагрохім (надалі ВАТ Путильський Райагрохім)

до відповідача: Путильської селищної ради

про визнання недійсним та скасування рішення про вилучення земельної ділянки

за участю учасників справи:

від позивача: Клим Н.І. адвокат

від відповідача: Єфтемій Р.Ф. адвокат

ВСТАНОВИВ:

22.02.2022 ВАТ Путильський Райагрохім звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Путильської селищної ради про визнання недійсним та скасування рішення 10-ї сесії УІІІ скликання Путильської селищної ради №335/10-21 від 29.06.2021 «Про вилучення земельної ділянки ВАТ «Путильський Райагрохім» орієнтовною площею 0,15 га по вул. Ковпакова, 26 в смт. Путила.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ВАТ «Путильський Райагрохім» на підставі Державного акта на право постійного користування землею 1-ЧВ №000330 від 15.06.1996 належить право постійного користування земельною ділянкою площею 2,50 га. Рішенням Путильської селищної ради №335/10-21 від 29.06.2021 вилучено земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 га по вул. Ковпакова, 26 в смт. Путила, Вижницького району, Чернівецької області з цільовим призначенням для виробничого призначення, яка перебуває у постійному користуванні ВАТ «Путильський Райагрохім», для суспільних потреб, а саме для відновлення дороги. Згоду на вилучення земельної ділянки позивач не надавав, тож спірне рішення відповідача є незаконним, оскільки прийнято у не передбачений законом спосіб, з порушенням вимог ст. 149 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.08.2022 року у справі №926/868/22 позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення 10 сесії VIII скликання Путильської селищної ради №335/10-21 від 29.06.2021 про вилучення земельної ділянки орієнтованою площею 0,15 га по вул. Ковпака,26 в смт. Путила, цільове призначення для виробничого призначення, яка перебуває у постійному користуванні Відкритого акціонерного товариства «Путильський Райагрохім» згідно Державного акта на право постійного користування землею І-ЧВ №000330 від 15.06.1996. Стягнуто з Путильської селищної ради на користь Відкритого акціонерного товариства «Путильський Райагрохім» - 2 481,00 грн. судового збору (а.с. 155-158).

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки позивач як законний землекористувач згоди на вилучення спірної земельної ділянки площею 0,15 га не надавав, відповідач з позовом про вилучення земельної ділянки до суду не звертався, тому Путильська селищна рада прийнятим рішенням порушила право постійного землекористувача Відкритого акціонерного товариства «Путильський Райагрохім». Згідно зі ст. 141 ЗК України підстав для припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою судом не встановлено. Відтак, суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення Путильської селищної ради щодо вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача, суперечить вимогам Земельного кодексу України та порушує право позивача користуватись спірною землею.

Путильська селищна рада подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.08.2022 року у справі №926/868/22, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, судом не враховано, що оскаржуваним рішенням право постійного користування земельною ділянкою не припинялося, а тому висновок про те, що воно порушує право позивача користуватись спірною землею є помилковим. Дозвіл на розробку документації із землеустрою спірним рішенням не надавався, документація з землеустрою не розроблялася, а відтак для подальшої реалізації цього рішення необхідно звернутися до землекористувача для отримання згоди на вилучення, а в разі незгоди землекористувачів вирішувати питання припинення землекористування у судовому порядку. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що частина земельної ділянки, яка згідно Державного акта від 15.06.1996 перебувала в постійному користуванні позивача, за його згодою вилучена на підставі рішень Путильської селищної ради, внаслідок чого сформувалась інша земельна ділянка. ВАТ «Путильський Райагрохім» не надано доказів встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в його фактичному користуванні, і внесення відповідних змін до Державного акта від 15.06.1996. Доказів державної реєстрації свого права постійного користування земельною ділянкою позивач не надав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2022 справу № 926/868/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Путильської селищної ради на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.08.2022 у справі №926/868/22, розгляд справи призначено на 06.12.2022.

Ухвалою суду від 06.12.2022 відкладено розгляд справи на 20.12.2022.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

На підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000330 від 15.06.1996, виданого відповідно до рішення Путильської селищної ради народних депутатів від 15.05.1996 №37/3 ВАТ «Путильський Райагрохім» надано в постійне користування 2,50 га землі для виробничого призначення.

Згідно Свідоцтва про власність від 30 березня 1998 року, реєстраційний номер 152-77 СПВ - ВАТ «Путильський Райагрохім» є правонаступником прав та обов`язків Путильського районного державного підприємства по виконанню агрохімічних робіт «Райагрохім» і майно цього Товариства є власністю акціонерів товариства, які придбали акції згідно із Законом України «Про приватизацію майна державних підприємств» (а.с. 19).

З довідки Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області від 30.10.2015 № 399 вбачається, що земельна ділянка та приміщення, які знаходяться на території ВАТ «Путильський Райагрохім» розташовані за адресою: смт. Путила, вул. Ковпакова, 26 (а.с. 21).

Згідно зі схематичним планом земельної ділянки ВАТ «Путильський Райагрохім» по вул. Ковпакова, 26, вищевказана земельна ділянка знаходиться частково безпосередньо під будівлями і спорудами, належними Товариству (а.с. 39-41).

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Виконавчого комітету Путильської селищної ради у ВАТ «Путильський Райагрохім» за його згодою вилучались земельні ділянки, зокрема, рішеннями: № 32/4 від 04.06.1997 вилучено - 0,10 га, №66/5 від 04.04.2001 вилучено - 0,15 га, №91/6 від 16.05.2001 вилучено - 0,10 га та 0,15 га, №181/12 від 07.11.2001 вилучено - 0,25 га (а.с. 85-93).

В подальшому рішенням Виконавчого комітету Путильської селищної ради №335/10-21 від 29.06.2021 «Про вилучення земельної ділянки ВАТ «Путильський Райагрохім» вилучено земельну ділянку орієнтованою площею 0,15 га по вул. Ковпакова, 26 в смт. Путила (спірна земельна ділянка), цільове призначення - для виробничого призначення, яка перебуває у постійному користуванні ВАТ «Путильський Райагрохім» згідно Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000330 від 15.06.1996, для суспільних потреб, а саме для відновлення дороги (а.с. 10).

Вказане рішення Виконавчого комітету Путильської селищної ради обґрунтовано необхідністю вжиття заходів щодо недопущення проїзду вантажного транспорту по вул. Ковпакова, 26, смт. Путила вздовж території Путильської загальноосвітньої школи та запобіганню дорожньо-транспортних пригод, а також забезпечення під`їзду до земельних ділянок гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виробничих приміщень ДП «Путильський лісгосп». У рішенні зазначено, що проїзд через земельну ділянку ВАТ «Путильський Райагрохім» перекритий сторонніми особами та протягом тривалого періоду часу ВАТ «Путильський Райагрохім» не здійснює господарської діяльності, а згідно листа ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18.05.2021 за місцезнаходженням юридичної особи Товариство відсутнє, податкова звітність зі сплати земельного податку не подається та кошти до місцевого бюджету не сплачуються, єдиною особою яка може вчиняти юридичні дії від імені Товариства згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Докази надання згоди позивача на вилучення спірної земельної ділянки в матеріалах даної господарської справи відсутні.

Згідно листа ГУ ДПС у Чернівецькій області від 18.05.2021 ВАТ «Путильський Райагрохім» станом на 17.05.2021 не подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) та відповідно кошти до місцевого бюджету по земельному податку і орендній платі юридичних осіб не сплачувались (а.с. 149).

Як вбачається з долученої позивачем до позовної заяви копії Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000330 від 15.06.1996 у розділі зміни в землекористуванні зазначено дату, номер і зміст документа, на підставі якого внесено зміни: 04 червня 1997 № 32/4 «Про вилучення земельної ділянки у ВАТ «Путильський Райагрохім» 0,10 га. Відомості про інші зміни в землекористуванні відсутні (а.с. 42-44а).

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 14.06.2022 витребовував у Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області належним чином засвідчену копію другого примірника (архівного) Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000330 від 15.06.1996 (а.с. 116-117).

Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на виконання ухвали суду від 14.06.2022 надано належним чином засвідчену копію вказаного акта (а.с. 121). Суд першої інстанції, оглянувши наданий Державний акт на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000330 від 15.06.1996, вказав, що в такому відсутні будь-які записи в розділі зміни в землекористуванні.

Згідно протоколу №3 загальних зборів акціонерів ВАТ «Путильський Райагрохім» від 24.01.2022 керівником Товариства обрано ОСОБА_5 , про що 08.02.2022 внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 29-30, 31).

З врахуванням викладених обставин, ВАТ «Путильський Райагрохім» вважаючи, що його право як законного землекористувача порушене прийнятим рішенням Путильської селищної ради, звернувся з даним позовом до суду.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За змістом частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990, який діяв на момент видачі державного акта, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Частиною 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990, який діяв на момент видачі державного акта позивачу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 95 вказаного Кодексу).

Пунктом 8 постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 №220-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому законом порядку земельні ділянки у постійне користування, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статтею 152 Земельного кодексу України унормовано, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, судом ураховується, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 Земельного кодексу України.

Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.11.2019 справа № 906/392/18, від 23.06.2020 справа № 922/989/18.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно Державного акта на право постійного користування землею серія І-ЧВ № 0000330 від 15.06.1996 Путильською селищною радою народних депутатів надано у постійне користування ВАТ «Путильський Райагрохім» 2,50 га землі в межах згідно з планом землекористування.

Відповідно до абзаців 1 - 3 пункту 2 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Заява також може подаватися особою, якій на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідного договору було передано у господарське відання об`єкт державної власності, що використовується у процесі провадження діяльності з передачі електричної енергії і транспортування та/або зберігання природного газу, і на замовлення якої була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у постійне користування зазначеній особі.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

В такий спосіб, земельна ділянка, право на яку посвідчується державним актом, вважається сформованою, а отже подальші дії уповноважених суб`єктів стосовно неї повинні здійснюватися з дотриманням відповідних норм Земельного кодексу України, Законів України "Про Державний земельний кадастр", «Про землеустрій» тощо.

Як зазначалось вище, та як видно з матеріалів справи, рішеннями Виконавчого комітету Путильської селищної ради в позивача за його згодою вилучались частини земельної ділянки. Зокрема, рішенням від 04.06.1997 вилучено 0,10 га, рішенням від 04.04.2001 вилучено 0,15 га, рішенням від 16.05.2001 вилучено 0,10 га та 0,15 га, а рішенням від 07.11.2001 0,25 га.

Статтею 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент ухвалення спірного рішення відповідача) унормовано, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально.

Тобто, передача (вилучення) земельних ділянок комунальної власності за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні відбувається шляхом прийняття відповідного рішення власника землі за погодженням із користувачем. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає відповідне рішення.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що позивач як законний землекористувач згоди на вилучення спірної земельної ділянки площею 0,15 га не надавав, відповідач з позовом про вилучення земельної ділянки до суду не звертався, такі докази в матеріалах даної господарської справи відсутні.

Покликання скаржника на зменшення площі земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивача, відсутність доказів встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у фактичному користуванні позивача, і невнесення відповідних змін до Державного акта від 15.06.1996 не є підставами для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про вилучення частини земельної ділянки для суспільних потреб, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Також колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про те, що оскаржуваним рішенням питання про припинення права постійного користування не вирішувалось, а лише вилучено земельну ділянку для суспільних потреб, для чого в подальшому селищна рада повинна була звернутись до відповідача для отримання згоди на вилучення, оскільки приписами статті 149 Земельного кодексу України чітко передбачено, що вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.

Вилучення земельних ділянок комунальної власності за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні відбувається шляхом прийняття відповідного рішення власника землі виключно за погодженням із користувачем. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що нездійснення позивачем протягом тривалого часу господарської діяльності та відсутність станом на момент прийняття оскаржуваного рішення керівника Товариства позивача, жодним чином не звільняє Путильську селищну раду від передбаченого частиною 2 статті 19 Конституції України обов`язку діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 59 названого Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акт державного чи іншого органу управління повинен бути прийнятий в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на вищенаведені норми права та беручи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції що оскаржуване рішення Путильської селищної ради щодо вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача, суперечить вимогам Земельного кодексу України та порушує право позивача користуватись спірною землею.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення 10-ї сесії УІІІ скликання Путильської селищної ради №335/10-21 від 29.06.2021 «Про вилучення земельної ділянки ВАТ «Путивльський Райагрохім» орієнтовною площею 0,15 га по вул. Ковпакова, 26 в смт. Путила.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Путильської селищної ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.08.2022 року у справі №926/868/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови складено 21.12.2022.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький