ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м.Дніпро Справа № 904/2780/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання Бурчак А.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Овдієнко Віктор Юрійович (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Чуміна К.Г. (ЦАГС)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 (повний текст рішення складений та підписаний 15.07.2022., суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/2780/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 400 662, 36 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 400 662,36 грн., з яких: 93 855,06 грн сума боргу, 5 676,92 грн пеня, 946,18 грн 3% річних,300 184,20 грн неустойка.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі №904/2780/19 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" про стягнення заборгованості у розмірі 400 662,36 грн відмовлено повністю. Судовий збір у розмірі 6 009,94 грн покладено на позивача. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій Інтер Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" судові витрати у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Кузнецова І.Л.) у справі № 904/2780/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі № 904/2780/19 залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.12.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 у справі №904/2780/19 скасовано. Справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

На новому розгляді, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій Інтер Сервіс" 277 385,40 грн. неустойку та 4 160,78 грн. судового збору. В решті заявлених вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Додатковою угодою № 2 від 24.10.2016 до договору сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.03.2018. З огляду на те, що позивач не повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку, у суду відсутні підстави вважати, що договір орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016 був розірваний позивачем в односторонньому порядку до 15.12.2017., відповідно, спірний договір припинив свою дію 31.03.2018, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для нарахування орендної плати поза межами строку дії договору, таким чином відсутні правові підстави для стягнення з відповідача орендної плати за вагон № 52903127 за період з 27.08.2018 по 30.04.2019. у розмірі 93 855,06 грн .

Неповернення спірного вагону за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України неустойки. У зв`язку з тим, що договір оренди укладений між сторонами вже після початку АТО і відповідач добровільно відправив вагон № 52903127 з вантажем (антрацит) із станції відправлення "Довжанська" на станцію призначення "Городній", суд першої інстанції дійшов висновку, що орендар несе повну відповідальність за не повернення орендованого майна оскільки орендоване майно з його вини потрапило на непідконтрольні державним органам України території. Перевіркою розрахунку неустойки на загальну суму 300 184.20 грн. судом виявлено, що позивачем не враховано вимоги пункту 7.2 спірного договору щодо обов`язку орендаря повернути РС з орендного користування не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від встановленої дати закінчення строку дії договору. З огляду на викладене та зважаючи на те, що спірний договорі припинив свою дію 31.03.2018р. суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення неустойки у розмірі 277 385,40 грн. за період з травня 2018 року по квітень 2019 року.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 року у справі № 904/2780/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Меркурій Інтер Сервіс" у задоволенні позовних вимог; стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій Інтер Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 241,18 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді Філії Головний інформаційно-обчислювальний центр AT Українська залізниця від 21.09.2019 р. за вих. № 72/357 та додатку № 3 до неї, Вагон є власністю не ТОВ Вагонремпостачсервіс, а взагалі іншої особи ТОВ Продовольча компанія AM.

Жодних доказів на підтвердження наявності договірних відносин ТОВ Вагонремпостачсервіс чи Позивача із власником Вагону - ТОВ Продовольча компанія AM, а також строків дії таких договорів, наявності/відсутності права на передачу у суборенду Вагону тощо, Позивачем не надано.

В матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у ТОВ «Меркурій Інтер Сервіс» права користування Вагоном, передачі його в суборенду, та, як наслідок, відсутні докази наявності у Позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів з Відповідача.

- за обставин даної справи позивачем 15.12.2017 р. визнано Вагон втраченим та ініційовано реалізацію порядку щодо відшкодування його вартості в порядку, передбаченому пунктами 8.4-8.5 договору.

Втрата (знищення) Вагону виключає факт користування ним та нарахування плати за його користування (оренди) з моменту втрати об`єкту оренди (з дати листа 15.12.2017 p.), та неустойки за його неповернення, що є додатковим аргументом стосовно безпідставності заявленого позову.

- оскільки Позивач вважає Вагон втраченим, то він обрав невірний спосіб захисту; а стягнення плати за користування Вагоном, якого на думку орендодавця не існує, виключається. За таких обставин належним та ефективним способом захисту є саме подання позову про відшкодування збитків.

- саме AT «Укрзалізниця» несе відповідальність за збереження Вагону, залученого до перевезення вантажів. Відповідно, позов про відшкодування збитків - вартості втраченого Вагону має бути пред`явлено саме до AT «Укрзалізниця».

- ТОВ «Меркурій Інтер Сервіс» у поточній справі обрано неналежний та неефективний спосіб захисту - стягнення орендної плати та неустойки (замість належного - відшкодування AT «Укрзалізниця» збитків), що є підставою для відмови у позові.

- суд першої інстанції не врахував обставини щодо того, що в період, за який заявлена неустойка, Вагон Відповідачем не використовувався, а неповернення Вагону відбувається не з вини орендаря (ТОВ «Металургтранс»), що виключає підстави нарахування неустойки по ст. 785 ЦК України.

- здійснені Відповідачем заходи підтверджують, що в розумінні положень ст. 614 ЦК України Відповідач є невинуватим, оскільки вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по поверненню Вагону Позивачу. Отже, вищевикладене свідчить про відсутність порушення Відповідачем обов`язку щодо повернення Вагону та неправомірність нарахування Позивачем неустойки на підставі ст. 785 ЦК України.

- внаслідок не проведення перереєстрації Вагону, тобто, по залежним від Позивача обставинам, Вагон не може бути повернено через заборону курсування залізницями України в силу п. 3.2. розділу І Правил.

Тобто, Відповідач не зміг би повернути Вагон Позивачу навіть у разі скасування нормативно-правових актів (указу Президента України № 62/2017 про введення в дію рішення РНБО "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", та розпорядження AT Укрзалізниці № Ц-1/2- 2/156 та № Ц-1/2-2/15 від 15.03.2017 року) щодо заборони переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, оскільки Вагон через бездіяльність Позивача не перереєстрований та заборонений до курсування.

- розглядаючи цю справу, суд першої інстанції не врахував, що за обставин поточної справи Відповідач (орендар) був звільнений від сплати орендної плати з 15.12.2017 р. по дату припинення Договору (31.03.2018 р.) в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України (орендна плата дорівнює нуль грн), а тому відповідно і неустойка у розмірі подвійної плати за найм дорівнює нулю, - підстави для її нарахування відсутні.

- 15.03.2017 р. уповноваженими державними органами прийнято нормативні акти відповідно до яких встановлена імперативна заборона на переміщення вагонів, у тому числі порожніх, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Зазначені нормативні заборони є чинними та не скасовувались протягом періоду з 15.03.2017 р. по поточну дату.

Враховуючи, що станом на 15.03.2017 р. Вагон курсував до місця призначення по території, що тимчасово непідконтрольна Україні, внаслідок прийняття означених нормативних заборон на переміщення вантажів (у тому числі порожніх вагонів) через лінію розмежування на межі з Донецькою та Луганською областями, Вагон фактично заблокований на непідконтрольній території Донецької області: Позивач був позбавлений можливості користуватися Вагоном, доступу до нього, позбавлений можливості повернути Вагон на підконтрольну територію та передати Позивачу.

- умови п. 6.3.10 Договору до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в спірній ситуації інші обставини, ніж ті, які передбачені в зазначеному пункті Договору.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" не надано відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, Центральний апеляційний господарський суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2022 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2780/19. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/2780/19.

10.08.2022 матеріали справи № 904/2780/19 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

11.08.2022 судді Центрального апеляційного господарського суду Чус О.В та Кощеєв І.М. подали заяви про самовідвід у справі № 904/2780/19. Вказані заяви мотивовані наявністю підстав, які передбачені статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та виявлені під час дослідження матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.08.2022 задоволено заяви суддів Центрального апеляційного господарського суду Чус О.В. та Кощеєва І.М. про самовідвід у справі № 904/2780/19 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19. Справу № 904/2780/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до норм статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді Іванов О.Г., Антонік С.Г.

Ухвалою суду від 16.08.2022 прийнято справу №904/2780/19 до свого провадження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.09.2022 о 12:00 годин.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.10.2022 на 12:20 год. Надано можливість учасникам справи подати до суду апеляційної інстанції власні пояснення щодо визначених питань.

28.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" про виправлення описки в ухвалі від 19.09.2022 року.

Ухвалою суду від 03.10.2022 клопотання Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" про виправлення описки в ухвалі від 19.09.2022 року задоволено. Виправлено описку вухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2022 у справі № 904/2782/19.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 17.10.2022 судові засідання у справі №904/2780/19 вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку EasyCon.

19.10.2022 ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2022 на 12:20 год. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" та Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" можливість подати до суду апеляційної інстанції власні пояснення щодо визначених питань.

Ухвалою суду від 14.11.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2022 на 09:30 год.

23.11.2022 у судовому засіданні, за участю представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

28.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій Інтер Сервіс" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (орендар) укладено договір орендного користування №28/04-2016 (далі договір).

За цим договором Орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на умовах оренди рухомий склад - залізничні напіввагони моделі 12-783. типу 5600 (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору модель, реєстраційні номери, дата наступного планового ремонту одиниць РС і їх кількість визначаються в Актах прийому-передачі, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.п. 6.1., 6.1.1. договору орендодавець зобов`язується своєчасно передати орендарю РС технічно справний та комерційно придатний, промитий, пропарений, очищений від залишків вантажу, що відповідає умовам даного договору.

Згідно з пунктом 4.7 договору орендна плата нараховується з дати підписання сторонами акту прийому-передачі РС в орендне користування і до дати підписання сторонами Акту прийому-передачі РС з орендного користування.

Відповідно до пункту 5.3 договору кожна зі сторін має право в односторонньому порядку, шляхом направлення відповідного повідомлення (вимоги) іншій стороні, достроково вивести (повернути/відкликати) з орендного користування РС в цілому або його частину (окремі одиниці). У випадку дострокового виведення (повернення/відкликання) РС з орендного користування за вимогою однієї зі сторін, про своє рішення сторона, що вирішила достроково вивести (повернути/відкликати) РС з орендного користування, письмово повідомляє іншу сторону за 30 (тридцять) діб до запланованої дати виведення (повернення/відкликання) РС.

У пункті 7.2 договору визначено, що після закінчення терміну дії договору або у разі дострокового виведення (відкликання/повернення РС) з орендного користування, орендар повинен повернути орендодавцю за Актом прийому-передачі орендований РС на станції повернення РС з орендного користування не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від встановленої дати закінчення строку дії договору або дати отримання повідомлення про виведення (відкликання/повернення РС) з орендного користування.

Пунктом 6.3.10 договору встановлено, що у випадку обрання шляху слідування РС:

- по/через територію, на якій проводяться антитерористичні операції, будь-які інші бойові дії;

- по/через тимчасово окуповану територію України - територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя;

- по/через тимчасово окуповані території України, які визнані такими чинним законодавством України, Орендар відповідає за збереження РС в повному обсязі та не має права посилатись на форс-мажорні обставини, що випливають або пов`язані із зазначеними в цьому пункті подіями. У разі направлення РС на території, визначені цим пунктом, орендар не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в оренду залізничні вантажні вагони на підставі акту прийому-передачі № 1 від 04.05.2016.

Відповідачем 22.02.2017 повернуто позивачу вагон № 2353 згідно з актом прийому-передачі № 2; згідно з актом прийому-передачі № 3 від 20.03.2017 повернуто вагон № 2350; згідно з актом прийому-передачі № 4 від 27.03.2017 повернуто вагон № 2351; згідно з актом прийому-передачі № 5 від 02.04.2017 повернуто вагон № 2352 (вказані заводські номери).

Сторонами 01.08.2016 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №28/04-2016 від 28.04.2016, у відповідності до якої сторони дійшли згоди викласти пункт 4.1 договору в такій редакції: "З 01 серпня 2016 року (включно) орендна плата за користування одиницею рухомого складу за добу становить 258,35 грн, крім того ПДВ 20 % 51,67 грн, всього з ПДВ 310,02 грн".

Сторонами 24.10.2016 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №28/04-2016 від 28.04.2016, у відповідності до якої сторони дійшли згоди викласти пункт 4.1 договору в такій редакції: "З 01 листопада 2016 року орендна плата за користування одиницею рухомого складу за добу становить 316,65 грн, крім того ПДВ 20 % - 63,33 грн, всього з ПДВ - 379,98 грн".

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у справі № 904/4034/18, залишеним в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2019, яким стягнуто з ТОВ "Металургтранс" на користь ТОВ "Меркурій Інтер Сервіс" 109 814,02 грн основного боргу, 14 331,66 грн пені, 1 400,19 грн 3% річних та 1 900,66 грн витрат зі сплати судового збору за договором орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016.

Станом на час розгляду справи № 904/4034/18 відповідачем не повернуто із оренди один вагон заводський № 2349.

Додатковою угодою № 2 від 24.10.2016 до договору сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.03.2018.

Рада національної безпеки і оборони України 15.03.2017 прийняла рішення "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", за яким тимчасово вирішено припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Указом Президента України від 15.03.2017 № 62/2017 зазначене рішення Ради національної безпеки і оборони України введено в дію.

Розпорядженням АТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 № Ц-1/2-2/156 та № Ц-1/2-2/156 запроваджено заборону на залізничні перевезення (всіх вантажів та порожніх вагонів) з усіх станцій України на станції призначення, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження.

Починаючи з 28.02.2017 вагон № 52903127 з вантажем (антрацит) із станції відправлення "Довжанська" рухався на станцію призначення "Городній", але був зупинений на станції "Дебальцево-Сортове" у зв`язку з введенням заборони руху вантажу залізничним транспортом, що підтверджується листом АТ Українська залізниця філії Головний інформаційно-обчислювальний центр №72/3570 від 21.10.2019 та довідкою ГІВЦ УЗ "Інформація про вагонні операції" від 21.10.2019.

Листом вих. № 7964 від 21.03.2017 ТОВ "Металургтранс" звернулось до ПАТ Укрзалізниця, в якому просило звернутись до РНБО, СБУ та інших органів влади для отримання дозволу на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ "Металургтранс" на територію України та забезпечити переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ "Металургтранс" на територію України.

Листом вих. № 7976 від 21.03.2017 ТОВ "Металургтранс" звернулось до Ради національної безпеки і оборони України, в якому просило надати офіційне роз`яснення чи не протирічить інтересам держави переміщення зазначених вагонів оператора ТОВ "Металургтранс" у порожньому стані з непідконтрольних територій на територію України та надати дозвіл на здійснення такого переміщення.

Листом вих. №ЦЦО-13/256 від 21.04.2017 ПАТ Укрзалізниця повідомило ТОВ "Металургтранс", що залізничні перевезення вагонів зі станцій, які знаходяться на територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України, на територію, яка контролюється державною владою, можливе тільки за умови прийняття відповідного рішення РНБО.

Листом вих. № 519/14-05/2-17 від 31.03.2017 РНБО повідомило ТОВ "Металургтранс", що звернення від 21.03.2017 № 7976 було перенаправлено за належністю до об`єднаного штабу ЦУ СБУ в районі проведення АТО із проханням його розглянути та про результати повідомити ТОВ "Металургтранс".

ТОВ "Металургтранс" 24.10.2017 звернулось із заявою № 31899 про повернення транспортних засобів до керівника Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності на територіях, прилеглих до смуги безпеки вздовж лінії розмежування.

Протокольним рішенням Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності при штабі АТО №12 від 24.11.2017 про надання дозволу ТОВ "Металургтранс" на повернення транспортних засобів, останньому було надано дозвіл на повернення 486 транспортних засобів з території окремих районів Донецької та Луганської областей, зокрема, вагону № 52903127.

Але реалізувати вказане протокольне рішення Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності при штабі АТО відповідач не зміг.

АТ "Українська залізниця" листом вих. №ЦЦО-13/700 від 29.07.2019 (після розгляду адвокатського запиту від 16.07.2019 № 160719/3, пов`язаного із наданням правової допомоги ТОВ "Металургтранс") повідомило Адвокатське об`єднання СОТА, що ним не здійснюється надання послуг з доступу до інфраструктури залізничного транспорту та інших послуг, пов`язаних з використанням об`єктів інфраструктури, що розташовані на території Донецької та Луганської областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Міністерство інфраструктури України (після розгляду адвокатського запиту від 16.07.2019 №160719/2) листом вих. № 8651/47/10-19 від 26.07.2019 повідомило Адвокатське об`єднання СОТА, що переміщення вантажів та порожніх вагонів через лінію зіткнення не територіях Донецької та Луганської областей припинено і наразі не відбувається.

Філія Головний інформаційно-обчислювальний центр АТ Укрзалізниця на запит ТОВ "Металургтранс" листом від 21.10.2019 № 72/3570 повідомила інформацію про дислокацію вагону № 52903127.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин укладання 28.04.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (орендар) договору орендного користування №28/04-2016 (далі договір№28/04-2016) за умовами п. 1.1. Орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування на умовах оренди рухомий склад - залізничні напіввагони моделі 12-783. типу 5600 (надалі «РС»).

Відповідно до умов п.1.3 Договору, РС, що передається Орендодавцем, на дату його передання зареєстрований в АБД ПВ ЮЦ ЗА за власником РС, та не аає заборони курсування. Орендар має право використовувати РС на території України, крім країн СНД і Балтії.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в оренду залізничні вантажні вагони на підставі акту прийому-передачі № 1 від 04.05.2016.

Тотожні умови, містять положення п.п.1.1 та 1.3 Договору №31/03-2016/1 від 31.03.2016 p., укладенного між ТОВ Меркурій Інтер Сервіс та ТОВ Вагонремпостачсервіс,

У відповідності до Акту прийому-передачі від 04.05.2016 р. рухомого складу в оренду за Договором орендного користування № 31/03-2016/1 від 31.03.2016 р. ТОВ Меркурій Інтер Сервіс та ТОВ Вагонремпостачсервіс було передано в тому числі і вагон _52903127;

Згідно «Картотечных даных (СОСВАГ) ГИВЦ УЗ власником вагону 52903127 э ТОВ «Продовольственная компанія АМ» .

На час укладання Договору №28/04-2016 у відповідача були відсутні будь-які застереження щодо можливості ТОВ "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" передавати йому в оренду вагону № 52903127.

З урахуванням вищевикладенного , доводи апеляційної скарги в частині того, що « … як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді Філії Головний інформаційно-обчислювальний центр AT Українська залізниця від 21.09.2019 р. за вих. № 72/357 та додатку № 3 до неї, Вагон є власністю не ТОВ Вагонремпостачсервіс, а взагалі іншої особи ТОВ Продовольча компанія AM…» відхиляються як такі, що не входять до предмету доказування у даному спорі і не впливають на обов`язки ТОВ "Металургтранс" за договором №28/04-2016.

Пунктом 6.3.10 договору встановлено, що у випадку обрання шляху слідування РС:

- по/через територію, на якій проводяться антитерористичні операції, будь-які інші бойові дії;

- по/через тимчасово окуповану територію України - територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя;

- по/через тимчасово окуповані території України, які визнані такими чинним законодавством України, Орендар відповідає за збереження РС в повному обсязі та не має права посилатись на форс-мажорні обставини, що випливають або пов`язані із зазначеними в цьому пункті подіями

Починаючи з 28.02.2017 вагон № 52903127 з вантажем (антрацит) із станції відправлення "Довжанська" рухався на станцію призначення "Городній", але був зупинений на станції "Дебальцево-Сортове" у зв`язку з введенням заборони руху вантажу залізничним транспортом, що підтверджується листом АТ Українська залізниця філії Головний інформаційно-обчислювальний центр №72/3570 від 21.10.2019 та довідкою ГІВЦ УЗ "Інформація про вагонні операції" від 21.10.2019.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 13.12.2021р., якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2021 у справі №904/2780/19 було скасовано, а справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд : « … згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили, тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Крім того, обставини, зазначені у частині шостій статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто, обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засоби їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Орендар несе повну відповідальність та не звільняється від зобов`язань із сплати орендних платежів та повернення орендованого майна у разі, якщо орендоване майно знаходиться або ж потрапило на непідконтрольні державним органам України території, а договір оренди укладений між сторонами вже після початку АТО…» колегія суддів констатує, що спрямування вагону № 52903127 на непідконтрольну територію було вчинено відповідачем після початку АТО при повній обізнанності його з умовами п.6.3.10 Договору №28/04-2016, також укладенного після початку АТО, щодо неможливості вимагати зменшення орендної плати через зміну умов господарювання в частині розпорядження орендованих майном (вагоном № 52903127).

Відповідно до пункту 5.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2017.

Додатковою угодою № 2 від 24.10.2016 до договору сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.03.2018.

15.12.2017р. ТОВ "МЕРКУРІЙ ІНТЕР СЕРВІС" в відповідь на лист № 36082 від 27.11.2017р. спрямувало на адресу генерального директора ТОВ «Металургтранс» лист № 66 наступного змісту (мовою оригіналу):

« … ООО «МЕРКУРИЙ ИНТЕР СЕРВИС» настоящим свидетельствует свое высокое уважение и имеет честь довести до Вас нижеследующее:

1. На основании не выполнения Вами пунктов 5.3., 7.2., договора №28/04-2016 от 28.04.2016 года, руководствуясь пунктом 8.5. договора №28/04-2016 от 28.04.2016 года ТОВ«МЕРКУРИЙ ИНТЕР СЕРВИС» считает утраченным переданный Вам по Акту №1 от 4 мая 2018 года в аренду вагон. №06 года постройки.

2. Предлагаем Вам в соответствии с пунктом 8.4. договора №28/04-2016 от 28.04.2016 года в срок 10 банковских дней вернуть другой(аналогичный) технически исправный вагон или возместить стоимость утраченного вагона.

3. На сегодня, по нашим оценкам, сформированным на основании цены продажи вагонов 2006 года выпуска, стоимость их на рынке эквивалентна 27000$.

4. Считаю своим долгом напомнить, что ситуация с вагоном №06 года постройки, возникла из-за нарушения Вами пункта 6.3.10 договора №28/04-2016 от 28.04.2016 года про запрет выбора путей следования по временно оккупированным территориям или на которых проводится АТО.

Пользуясь случаем, ООО «МЕРКУРИЙ ИНТЕР СЕРВИС» свидетельствует свое высокое уважение и подтверждает заинтересованность в сохранении деловых взаимоотношений с ООО«Металургтранс»» (т. 1 а.с. 121).

З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів констатує відсутність в вищезазначенному листі № 66 заяв позивача про розірванян договору №28/04-2016 в одностороньому порядку.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2022р. надано Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС, можливість у строк до 10.11.2022р. подати до суду апеляційної інстанції власні пояснення з питання: «Про що йдеться в листах № 36082 від 27.11.2017р. та № 38936 від 22.12.2017р., спрямованих Вами на адресу позивача?»

На виконання зазначеної ухвали ТОВ МЕТАЛУРГТРАНС в порядку частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України надано письмові пояснення наступного змісту :

« … Листом № 36082 від 27.11.2017 р. (у відповідь на лист № 27 від 14.11.2017 p.) ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНС» зазначило: «В связи с решением СНБО «О неотложных дополнительных мерах по противодействию гибридным угрозам национальной безопасности Украины», введенным в действие Указом Президента Украины №62 от 15 марта 2017 года и распоряжений ПАО "Укрзализныця" N Ц-1/2-2/156 от 15.03.2017 г., №Ц-1/2-2/157 от 15.03.2017 г. указанный вагон по независящим от нас причинам не можеш быть передислоцирован через линию соприкосновения в пределах Донецкой и Луганской областей путями железнодорожного сообщения. ...»…

… Листом № 39836 від 22.12.2017 р. (у відповідь на лист № 66 від 15.12.2017 р.) ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНС» відповіло: «Как сообщалось ранее, ООО «Металлургтранс» планирует обращение в суд с исковым заявлением о неправомерных действиях ПАО «Укрзализныця» относителъно запрета на вывод порожних вагонов через линию соприкосновения в пределах Донецкой и Луганской областей. До проведения указанного мероприятия и выяснения всех обстоятельств, оснований считать вагон №52903127 утраченным нет.» (т. 4 а.с. 120).

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що в своїх поясненнях, наданих на виконання ухвали суду від 19.10.2022р. відповідач в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України підтвердив відсутність в листах, які передували виготовленню листа № 66 15.12.2017р. і були спрямовані на адресу позивача у відповідь на нього будь-яких тверджень щодо розірвання договору №28/04-2016.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Відповідно, висновки суду першої інстанції в частині того, що «… Посилання позивача на лист № 66 від 15.12.2017 як на доказ про повідомлення відповідача про одностороннє розірвання спірного договору, господарським судом до уваги не приймається, у звязку з тим, що у вказаному листі не міститься жодних посилань щодо розірвання договору в односторонньому порядку…

… З огляду на те, що позивач не повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку, у суду відсутні підстави вважати, що договір орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016 був розірваний позивачем в односторонньому порядку до 15.12.2017…» визнаються колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Частинами 1, 2 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно, висновок суду першої інстанції в частині того, що між сторонами склались правовідносини оренди визнається колегією суддів таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Однією із основних умов застосування положень статті 785 Цивільного кодексу України як щодо зобов`язання повернути майно, так і щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав

Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 15.10.2019 у справі № 922/2665/17.

В постанові КГС ВС від 28.08.2018 у справі № 913/155/17 викладено наступну правову позицію :

Стягнення неустойки, у розумінні частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, можливе за наявності фактів, по-перше - невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі наймодавцю [даний факт встановлений судами у даній справі]; по-друге - користування наймачем такою річчю.

При цьому, Суд зауважує, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Суд зазначає, що у разі наявності факту знищення орендованого майна, стягнення з орендаря неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України є неможливим, оскільки відсутність (фізичної) наявності речі позбавляє можливості нею користуватись.

При цьому, визначальним у даному випадку є момент знищення орендованого обладнання, оскільки з моменту розірвання Договору, неповернення орендарем орендованого майна та до моменту знищення орендованого майна, можливе стягнення з орендаря неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що висновки судів першої апеляційної інстанцій щодо можливості (неможливості) одночасного стягнення збитків в розмірі вартості втраченого орендованого обладнання і неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, викладені у судових рішеннях є взаємовиключними, оскільки, як зазначалось вище, факт знищення орендованого майна унеможливлює стягнення неустойки, у розумінні частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, та, навпаки, факт не знищення такого майна слугує підставою для стягнення неустойки до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

Відповідно до частин, 1,3,4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України:

1. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини справи - це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності суд виснує про доведеність чи недоведеність певних обставин (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18).

Колегія суддів констатує, що відповідачем не надано належних і допустимих в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту знищення вагона №06 року виготовлення, переданого відповідачу за Актом №1 від 04.05.2018р..

ТОВ "Металургтранс" 24.10.2017 звернулось із заявою № 31899 про повернення транспортних засобів до керівника Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності на територіях, прилеглих до смуги безпеки вздовж лінії розмежування.

Протокольним рішенням Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності при штабі АТО №12 від 24.11.2017 про надання дозволу ТОВ "Металургтранс" на повернення транспортних засобів, останньому було надано дозвіл на повернення 486 транспортних засобів з території окремих районів Донецької та Луганської областей, зокрема, вагону № 52903127.

Філія Головний інформаційно-обчислювальний центр АТ Укрзалізниця на запит ТОВ "Металургтранс" листом від 21.10.2019 № 72/3570 повідомила інформацію про дислокацію вагону № 52903127.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів (див. висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.03.2021 у справі №910/15963/19).

З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів доходить до висновку , що факт перебування вагону № 52903127 на непідконтрольній території є більш вірогідним ніж бездоказові твердження апелянта про "втрату" цього вагону на спростування цієї обставини.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що « … Відповідач не користувався Вагоном після припинення Договору; неповернення Вагона спричинене обставинами, за які Відповідач не відповідає (відсутня вина). (підстава для оскарження - п.п.3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України)…

… суд першої інстанції не врахував обставини щодо того, що в період, за який заявлена неустойка, Вагон Відповідачем не використовувався, а неповернення Вагону відбувається не з вини орендаря (ТОВ «Металургтранс»), що виключає підстави нарахування неустойки по ст. 785 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної тати за користування річчю за час прострочення.

Застосування до орендаря неустойки згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України можливе лише у випадку встановлення судом наявності вини орендаря у неповерненні об`єкту оренди та факту користування об`єктом оренди або вчинення перешкод щодо повернення орендодавцем свого майна. Вказане випливає з наступного:

Неустойка, встановлена вказаною нормою, є в розумінні ст. 611 ЦК України мірою відповідальності за порушення зобов`язання. Тобто, для її застосування судом має бути встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, у разі встановлення вини орендаря (Відповідача) у неповернені Вагону орендодавцю (Позивачу).

При цьому, згідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

*у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 р. у справі № 910/20370/17 зазначено: «Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно нього обов`язку не виконав.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17.

У разі припинення договору оренди і неповернення об`єкту оренди неустойка може бути стягнута на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за умови, якщо для цього є підстави (додатково до вини орендаря):

- орендар продовжує користуватися майном і умисно не повертає (перешкоджає орендодавцю самостійно забрати);

- якщо ніщо не перешкоджає орендарю повернути об`єкт оренди;

- якщо орендодавець не вчиняє бездіяльність, не ухиляється від вчинення дій, від яких залежить повернення об`єкта оренди.

*у мотивувальній частині постанови від 19.04.2021 р. у справі № 910/11131/19 Об`єднана Палата Верховного Суду відмічає, що застосування неустойки згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України можливе лише у випадку наявності обставин неправомірного користування майном, що було предметом оренди, після закінчення такого договору:

користуванням майном після припинення дії Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов неправомірне користування майном, у зв 'язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.".

Приймаючи оскаржуване Рішення, суд першої інстанції не встановив обставини, які свідчили б про наявність підстав для застосування неустойки згідно ч.б ст. 785 ЦК України до Відповідача (зокрема, судом не встановлено, що Відповідач користувався

Вагоном після припинення Договору, чинив перешкоди Позивачу у його поверненні тощо). А твердження суду першої інстанції про «Неповернення спірного вагону за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача)» нічим не мотивовано та в дійсності не має доказових підтверджень.

Навпаки, обставини справи та наявні в матеріалах справи докази (які не враховано судом першої інстанції при винесенні Рішення) свідчать про відсутність підстав для нарахування неустойки в подвійному розмірі оренди (по ч. 2 ст. 785 ЦК України) оскільки:

1) орендар (Відповідач) не користується об`єктом оренди після припинення дії Договору та не має можливості ним користуватися з 15.03.2017 р. через заборону руху вагонів, встановлену рішенням РНБО та розпорядженнями AT Укрзалізниця від

15.03.2017 p., наслідок якої Вагон заблоковано не непідконтрольній території України;

*в Рішенні встановлено, що «Рада національної безпеки і оборони України 15.03.2017 прийняла рішення "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", за яким тимчасово вирішено припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Указом Президента України від 15.03.2017 № 62/2017 зазначене рішення Ради національної безпеки і оборони України введено в дію.

Розпорядженням AT "Укрзалізниця" від 15.03.2017 № Ц-1/2-2/156 та № Ц-1/2-2/156 запроваджено заборону на залізничні перевезення (всіх вантажів та порожніх вагонів) з усіх станцій України на станції призначення, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження.

Починаючи з 28.02.2017 вагон № 52903127 з вантажем (антрацит) із станції відправлення "Довжанськсі" рухався на станцію призначення "Городній", але був зупинений на станції "Дебальцево-Сортове" у зв`язку з введенням заборони руху вантажу залізничним транспортом, що підтверджується листом А Т Українська залізниця філії Головний інформаційно-обчислювальний центр №72/3570 від 21.10.2019 та довідкою Г1ВЦ УЗ "Інформація про вагонні операції" від 21.10.2019.»

Тобто, прийняття 15.03.2017 р. Указу Президента України № 62/2017 про введення в дію рішення РНБО Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України та розпоряджень ПАТ Укрзалізниця №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157, якими було встановлено заборону на переміщення вантажів (у тому числі порожніх вагонів - згідно розпоряджень AT «Укрзалізниця») через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення, унеможливили використання Вагону. Внаслідок прийняття вказаних актів Вагон було заблоковано на непідконтрольній території, користування ним та повернення на підконтрольну територію було унеможливлено.

2) неустойка по ст. 785 ЦК нараховується у випадку невиконання обов`язку повернути об`єкт оренди, якщо це відбувається з вини орендаря, а за обставинами справи вина орендаря (Відповідача) відсутня, оскільки поверненню Вагону (переміщення на станцію на території України) заважають об`єктивні та незалежні від Відповідача обставини заборона переміщення вантажів та порожніх вагонів згідно розпоряджень AT Укрзалізниця та рішення РНБО 15.03.2017 p.;

Оскільки Договір між сторонами справи укладено до 15.03.2017 (дати прийняття нормативних актів, якими встановлено заборону на переміщення вантажів та вагонів через лінію розмежування), то Відповідач ні під час підписання Договору, ні під час направлення Вагону 28.02.2017 р. з вантажем (антрацит) із станції відправлення Довжанська на станцію призначення Огородний" не міг передбачити навіть імовірність введення заборони переміщення вагонів на або з непідконтрольної території.

3) орендар (Відповідач) не перешкоджає орендодавцю (Позивачу) забрати вагон самостійно, орендодавцю відомо де був зупинений вагон і він мав можливість його забрати самостійно (оскільки об`єктом оренди є рухоме майно);

інформація про місце дислокації Вагону доступна Позивачу у системі ГІОЦ, інформаційна довідка з якої надана до матеріалів поточної справи.

4) Відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для повернення Вагону на територію України.

Відповідач направляв на адресу ПАТ «Укрзалізниця» листа за № 7964 від 21.03.2017р., у якому просив останнього звернутися до РНБО, СБУ та інших органів влади для отримання дозволу на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України та забезпечити переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України (в тому числі, щодо вагону №52903127).

Листом за №ЦЦО-13/256 від 21.04.2017 року ПАТ «Укрзалізниця» повідомило Відповідача, що залізничні перевезення вагонів за станцій, які знаходяться на територіях окремих районів Донецької і Луганської областей України, на територію, яка контролюється державною владою, можливе тільки за умови прийняття відповідного рішення РНБО.

Окрім того, відповідач направив на адресу Ради національної безпеки і оборони України листа за № 7976 від 21.03.2017 року, у якому зокрема просив надати дозвіл на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України з наданням відповідних розпоряджень ПАТ «Укрзалізниця» та іншим установам та організаціям.

Листом за № 519/14-05/2-17 від 31.03.2017 року РНБО повідомило Відповідача, що сприяння у вирішенні порушеного ним питання не передбачено, а лист № 519/14-05/2-17 від 31.03.2017 надіслано за належністю до об`єднаного штабу ЦУ СБУ в районі проведення АТО із проханням його розглянути та про результати поінформувати ТОВ «Металургтранс».

Крім того, у відповідності до статей 12 - 15 Закону України Про боротьбу з тероризмом, абзацу третього пункту 8 Положення про оперативний штаб з управління антитерористичною операцією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2004 року №611-11, абзацу дев`ятнадцятого пункту 6 та пункту 8 Статуту залізниць України та Положення про Координаційний центр з питань режиму та економічної діяльності на територіях, прилеглих до смуги безпеки вздовж лінії розмежування від 18.05.2017 № 318-ог, з метою повернення транспортних засобів (залізничних вагонів) підприємств, 06 вересня 2017 року Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №649-ог був введений в дію Порядок повернення транспортних засобів з окремих районів Донецької та Луганської областей.

Відповідачем було вчинено всі можливі дії на виконання цього Порядку повернення транспортних засобів, зокрема подано відповідну заяву і згідно з протокольним рішення №12, затвердженим керівником Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності на територіях, прилеглих до смуги безпеки вздовж лінії розмежування від

24.11.2017 року Відповідачу надано дозвіл на повернення вагонів згідно з додатком №1 до протокольного рішення №12, що підтверджується матеріалами справи.

Попри це, в подальшому ПАТ Українська залізниця не було погоджено організацію повернення вагонів відповідно до Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та дозволу, отриманого Відповідачем, у зв`язку з чим, з незалежних від Відповідача причин таке повернення не відбулося.

AT Українська залізниця листом вих №ЦЦО-13/700 від 29.07.2019 року на адвокатський запит АО СОТА вих. № 160719/3 від 16.07.2019 року щодо виконання Порядку повернення транспортних засобів від 06.09.2017 року №649-ог повідомило, що AT Укрзалізниця не здійснює надання послуг з доступу до інфраструктури залізничного транспорту та інших послуг, пов`язаних з використанням об`єктів інфраструктури, що розташовані на території Донецької та Луганської областей, на які органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Міністерство інфраструктури України листом вих №8651/47/10-19 від 26.07.2019 року на адвокатський запит АО СОТА вих. №160719/2 від 16.07.2019 року підтвердило, що переміщення вантажів та порожніх вагонів через лінію зіткнення на територіях Донецької та Луганської областей припинено і наразі не відбувається.

Таким чином, здійснені Відповідачем заходи підтверджують, що в розумінні положень ст. 614 ЦК України Відповідач є невинуватим, оскільки вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по поверненню Вагону Позивачу. Отже, вищевикладене свідчить про відсутність порушення Відповідачем обов`язку щодо повернення Вагону та неправомірність нарахування Позивачем неустойки на підставі ст. 785 ЦК України.

Приймаючи Рішення у справі, суд першої інстанції не встановив принципові для вирішення питання щодо застосування неустойки обставини щодо того чи користувався Відповідач Вагоном після припинення Договору, чи є перешкоди для повернення Вагону самим Позивачем.

Обставини щодо вжиття заходів до повернення Вагону на підконтрольну територію України суд відобразив в Рішенні у якості встановлених обставин, однак взагалі не надав їм жодної оцінки з позиції обставин, що свідчать про відсутність вини Відповідача у неповерненні Вагону після припинення Договору та вжиття Відповідачем всіх заходів для повернення Вагону…» нівелюються положеннями п. 6.3.10 договору і вищевстановленими фактичними обставинами справи щодо спрямування вагону № 52903127 на непідконтрольну територію після початку АТО при повній обізнанності відповідача з умовами Договору №28/04-2016, укладенного після початку АТО.

Згідно даних «Картотечных даных (СОСВАГ) ГИВЦ УЗ» остання реєстрація вагону 52903127 була здійснена його власником ТОВ ТОВ «Продовольственная компанія АМ» 13.11.2015р. (т.1 а.с. 173).

Оскільки колегією суддів вищевстановлено, що вагон № 52903127 з 28.02.2017 знаходиться на непідконтральній території в зв`язку із спрямуванням його туди відповідачем, доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … 2.2. Судом не встановлено та не надано оцінки тій обставині, що Позивачем не здійснено перереєстрацію Вагону, через що Вагону заборонено курсування залізницями, що є умисним створенням Позивачем перешкод у поверненні Вагона (у разі, якби заборона на переміщення була відсутня). (підстава для оскарження - п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 271ГПК України)

Як було зазначено вище за текстом, стягнення неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України можливо у разі наявності відповідних підстав: факту користування об`єктом оренди після припинення договору оренди та винних дій/бездіяльності орендаря щодо неповернення об`єкту оренди орендодавцю, якщо при цьому ніщо не перешкоджає орендарю повернути об`єкт оренди, а орендодавець не вчиняє бездіяльність, не ухиляється від вчинення дій, від яких залежить повернення об`єкта оренди.

Очевидно, що у випадку, коли об`єкт оренди не може бути повернуто через дії/бездіяльність орендодавця, які перешкоджають такому поверненню, то неповернення об`єкта оренди відбувається через обставини, за які орендар не відповідає (вина орендаря відсутня). В такому випадку відсутні підстави для стягнення неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України з орендаря.

Тобто, обставини щодо того, чи мали місце перешкоди для повернення Вагону з боку орендодавця-Позивача (відповідні дії/бездіяльність) входять до кола обставин, що підлягають встановленню під час розгляду справи.

Однак, у поточній справі суд першої інстанції не врахував, що за фактичних обставин Позивачем не вжито заходів щодо перереєстрації Вагону. Такими діями Позивач фактично створив умови, які унеможливлюють курсування Вагону залізницями України (у випадку виникнення можливості повернути Вагон на підконтрольну територію України). У зв`язку із невстановленням вказаних обставин, суд дійшов хибного висновку про застосування до Відповідача неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

*в описовій частині Рішення міститься загальне посилання на відповідне заперечення ТОВ «Металургтранс» проти позову, однак вказаним обставинам в подальшому не надано жодної оцінки.

21.10.2019 р. разом із клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи представником ТОВ Металургтранс подавалась до суду копія листа філії ПОЦ AT Укрзалізниця вих. №72/3570 від 21.10.2019 р. та довідок ГІОЦ AT Укрзалізниця (далі довідки ГІОЦ).

Як зазначено в Довідках ГІОЦ, дата останньої реєстрації Вагону - 13.11.2015 р. Вагон №52903127 знятий з обліку (виключений), дата виключення - 13.01.2019 p., причина виключення: не перерегистрированный…» відхиляються колегією суддів , як такі, що носять характер помилки відволікаючого маневру (один з основних підтипів помилок релевантності, помилка в логіці, де пропозиція вводить в оману або призначене для того, щоб зробити недоречні чи помилкові висновки. У загальному випадку будь-який логічний висновок, заснований на помилкових аргументах, покликаний замінити відсутність реальних аргументів або замінити неявно предмет обговорення).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що « …Чинне законодавство у сфері залізничного транспорту вимагає обов`язкової реєстрації та періодичної перереєстрації вагонів в базі даних Укрзалізниці як передумови можливості курсування таких вагонів залізницею України.

У зв`язку із не проведенням перереєстрації Вагону, з 13.01.2019 р. Вагону заборонено курсування залізницею.

У відповідності до п. 3.2. розділу І Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 р. № 17 дачі

- Правила) не допускається випуск на колії загального користування власних вантажних вагонів, не занесених до АБД ПВ, крім випадків, передбачених пунктом 4.14 розділу IV цих Правил. Занесення даних про власні вантажні вагони до АБД ПВ виконується на підставі договорів між залізницями і власниками вантажних вагонів та з урахуванням до Методичних положень по веденню Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затверджених Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року.

*згідно п. 1.2. розділу І Правил:

АБД ПВ - автоматизований банк даних парку вантажних вагонів;

вагони інвентарного парку - вантажні вагони перевізника, які мають загальномережеву нумерацію з ознакою в АБД ПВ «вагон інвентарного парку» відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі Знаками і написами, а також вантажні вагони, які знаходяться на балансі залізниць інших заіізничних адміністрацій, учасниць Угоди про спільне використання вантажних вагонів і контейнерів власності держав-учасниць Співдружності, Азербайджанської Республіки, Республіки Грузія, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки від 12 березня 1993 року (далі Угода).

Згідно п. 1.2. Правил експлуатації і пономерного обліку власних вантажних вагонів, затверджені на 29 засіданні Ради по залізничному транспорту держав-учасниць Співдружності (далі Правила пономерного обліку) (мовою НПА): Собственные грузовые вагоны, выходящие на пути общего пользования, подлежат учету в картотеке железнодорожной администрации (железной дороги) приписки вагона с последующей передачей необходимой информации в информационный вычислителъный центр железнодорожных администрации (ИВЦ ЖА) в автоматизированном режиме для формирования автоматизированного банка данных парка грузовых вагонов (АБДПВ).

ИВЦ ЖА присваивает собственному грузовому вагону восъмизначный номер на цифру 5'' и регистрирует вагон в АБД ПВ. Вагон, не зарегистрированный в АБД ПВ, не подлежит выпуску на пути общего пользования.

*Правила пономерного обліку чинні з 01.09.2001 р.

Відповідно до п. 2.9. Правил пономерного обліку "Перерегистрация в ИВЦ ЖА собственных грузовых вагонов производится через три года через железнодорожные администрации .

Згідно п. 4.3 Правил пономерного обліку "Нумерация собственных грузовых вагонов, не предъявленных собственником на перерегистрацию, исключается из АБД

ПВ. При предъявлении собственником в дальнеииіем таких вагонов к выходу на пути общего пользования - они подлежат регистрации в установленном порядке с присвоением нового номера или восстановлением старого номера".

Аналогічна норма міститься у п. 3.8 Порядку внесення (зміни) даних по власних вантажних вагонах до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів", затвердженому розпорядженням ПАТ Укрзалізниця №ЦЗМ-14/458 від 25.03.2015 p., "Власним вантажним вагонам, по яких більше трьох років не надавались документи для внесення (зміни) даних, в АБДПВ проставляється ознака «вагон виключений».

Згідно п. 4.4 Методичних положень по веденню Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затверждених на 61 засіданні Ради по залізничному транспорту держав-учасниць Співдружності 21-22.10.2014 p.: "Вагону, не прошедшему перерегистрацию, ИВЦ ЖА проставляєш в АБД ПВ признак «предстоят изменения» с кодом «4» (истек срок перерегистрации) независимо от дислокации вагона.

Если через два месяца после выставления признака «предстоят изменения» вагон не прошел перерегистрацию, он исключается в АБДПВ"

Згідно даних АБД ПВ (наведено у Довідках ГІОЦ), останню перереєстрацію Вагона було проведено 13.11.2015 p., відповідно у термін до 13.11.2018 р. необхідно було виконати планову перереєстрацію вагона.

*Згідно п. 4.5 Правил пономерного обліку «АБД ПВ поддерживается ИВЦ ЖА в реальном

режиме времени через вычислителъные центры железиодорожных администраций».

Відповідно до положень зазначених нормативних актів, у зв`язку з тим, що Вагон протягом 2 місяців не пройшов планову перереєстрацію, його номер було виключено з АБД ПВ 24.04.2019 р. (така інформація відображена у Довідках ГІОЦ).

Із даних обставин вбачається, що внаслідок не проведення перереєстрації Вагону, тобто, по залежним від Позивача обставинам, Вагон не може бути повернено через заборону курсування залізницями України в силу п. 3.2. розділу І Правил.

Тобто, Відповідач не зміг би повернути Вагон Позивачу навіть у разі скасування нормативно-правових актів (указу Президента України № 62/2017 про введення в дію рішення РНБО "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", та розпорядження AT Укрзалізниці № Ц-1/2- 2/156 та № Ц-1/2-2/15 від 15.03.2017 року) щодо заборони переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, оскільки Вагон через бездіяльність Позивача не перереєстрований та заборонений до курсування.

Вказані обставини додатково свідчать про те, що неустойка за ч. 2 ст. 785 ЦК України не може бути застосована до Відповідача, оскільки неповернення Вагону відбувається з підстав, що не залежать від Відповідача (а саме, через навмисне створення Позивачем перепон шляхом непроведення перереєстрації Вагону)...» відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на припущеннях апелянта щодо можливого розвитку подій, реальність настання яких не підтверджена належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині того, що :« … за обставин даної справи позивачем 15.12.2017 р. визнано Вагон втраченим та ініційовано реалізацію порядку щодо відшкодування його вартості в порядку, передбаченому пунктами 8.4-8.5 договору.

Втрата (знищення) Вагону виключає факт користування ним та нарахування плати за його користування (оренди) з моменту втрати об`єкту оренди (з дати листа 15.12.2017 p.), та неустойки за його неповернення, що є додатковим аргументом стосовно безпідставності заявленого позову…» визнаються колегією суддів такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи в частині того, що :

… З матеріалів справи вбачається, що спірний договорі припинив свою дію 31.03.2018, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для нарахування орендної плати поза межами строку дії договору, таким чином відсутні правові підстави для стягнення з відповідача орендної плати за вагон № 52903127 за період з 27.08.2018 по 30.04.2019.

З огляду на викладене, господарський суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за вагон № 52903127 у розмірі 93 855,06 грн за період з 27.08.2018 по 30.04.2019…

… Доказів повернення вагону № 50923127 в порядку, визначеному пунктом 7.2 договору, відповідач суду не надав.

Неповернення спірного вагону за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України неустойки…

…Перевіркою розрахунку неустойки на загальну суму 300 184.20 грн. судом виявлено, що позивачем не враховано вимоги пункту 7.2 спірного договору щодо обов`язку орендаря повернути РС з орендного користування не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від встановленої дати закінчення строку дії договору.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що спірний договорі припинив свою дію 31.03.2018 до стягнення підлягає неустойка у розмірі 277 385,40 грн. за період з травня 2018 року по квітень 2019 року… визнаються колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги: "... 2.3. Висновок суду щодо стягнення неустойки не відповідає обставинам справи: суд не врахував, що оскільки з 15.03.2017 р. Відповідач не користувався Вагоном з незалежних від нього обставин, то Відповідач звільнений від сплати орендної плати, тобто, орендна плата не нараховується (дорівнює нулю); а отже подвійна орендна плата (що є розміром неустойки) рівна нулю, відповідно, відсутні підстави для нарахування неустойки.(підстава для оскарження - п.п.1,3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України )

У справі, що розглядається, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача неустойку згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Тобто, розмір вказаної неустойки безпосередньо залежить від розміру орендної плати, яку орендар (Відповідач) був зобов`язаний сплачувати в період до припинення Договору оренди.

Однак, розглядаючи цю справу, суд першої інстанції не врахував, що за обставин поточної справи Відповідач (орендар) був звільнений від сплати орендної плати з

15.03.2017 р. по дату припинення Договору (31.03.2018 р.) в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України (орендна плата дорівнює нуль грн), а тому відповідно і неустойка у розмірі подвійної плати за найм дорівнює нулю, - підстави для її нарахування відсутні.

Так. за обставин поточної справи, з 28.02.2017 р. Вагон з вантажем (антрацит) із станції відправлення Довжанська рухався на станцію призначення Огородний, але був зупинений на станції Дебальцево-Сортове у зв`язку з введенням заборони руху вантажу залізничним транспортом (обставини щодо напрямку руху та дислокації Вагона з моменту блокування руху підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою ПОЦ вих. №72/35 70 від 21.10.2019р. та не заперечуються Позивачем).

15.03.2017 р. на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України від 15.03.2017 p., яке введено в дію згідно Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017 p., припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Письмовими розпорядженнями ПАТ Укрзалізниця №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 р. введено тимчасову заборону на перевезення всіх вантажів залізничним транспортом в тому числі, порожніх вагонів (оскільки порожні вагони вважають вантажем на свої осях), через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Тобто, 15.03.2017 р. уповноваженими державними органами прийнято нормативні акти відповідно до яких встановлена імперативна заборона на переміщення вагонів, у тому числі порожніх, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Зазначені нормативні заборони є чинними та не скасовувались протягом періоду з 15.03.2017 р. по поточну дату.

Враховуючи, що станом на 15.03.2017р. Вагон курсував до місця призначення по території, що тимчасово непідконтрольна Україні, внаслідок прийняття означених нормативних заборон на переміщення вантажів (у тому числі порожніх вагонів) через лінію розмежування на межі з Донецькою та Луганською областями, Вагон фактично заблокований на непідконтрольній території Донецької області: Позивач був позбавлений можливості користуватися Вагоном, доступу до нього, позбавлений можливості повернути Вагон на підконтрольну територію та передати Позивачу.

Таким чином, за обставин даної справи ТОВ «Металургтранс» з 15.03.2017 р. позбавлений можливості користування Вагоном через введення згідно нормативних актів з 15.03.2017 р. заборони на переміщення вантажів (у тому числі порожніх вагонів) через лінію розмежування на межі з Донецькою та Луганською областями (обставини, за які він не відповідає).

В ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Вказана норма є імперативною, оскільки в нормі відсутнє посилання якщо інше не передбачено в договорі, а тому вказані приписи ч. 6 ст. 762 ЦК України застосовуються до орендних правовідносин як спеціальна норма незалежно від умов Договору та не залежно від наявності/відсутності сертифікату ТПП України.

Крім того, обставини, зазначені у частині шостій статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто, обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними, - вказаний висновок навів і Верховний Суд у постанові від 13.12.2021 р. щодо перегляду цієї справи. До того ж. звільнення від сплати орендної плати в порядку ч. 6 ст. 762 ЦК України не залежить від наявності/відсутності сертифікату ТПП України.

При оцінці впливу встановлених нормативних заборон щодо переміщення вантажів та вагонів варто врахувати, що оскільки Договір між сторонами справи укладено до

15.03.2017 (дати прийняття нормативних актів, якими встановлено заборону на переміщення вантажів та вагонів через лінію розмежування), то Відповідач ні під час підписання Договору, ні під час направлення Вагону 28.02.2017 р. з вантажем (антрацит) із станції відправлення Довжанська на станцію призначення Огородний не міг передбачити навіть імовірність введення заборони переміщення вагонів на або з непідконтрольної території.

З початку тимчасової окупації АКР, частини територій Донецької та Луганської областей, проведення антитерористичної операції і до 15.03.2017 р. не вводилися заборони на переміщення вантажів залізничним транспортом та, головне - порожнього рухомого складу. Тож, укладаючи Договір та здійснюючи направлення Вагона 28.02.2017 р. з вантажем (антрацит) із станції відправлення Довжанська на станцію призначення Огородний , Відповідач не міг передбачити раптове введення 15.03.2017 р. заборони на переміщення вантажів та порожніх вагонів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Вказані обставини є загальновідомими і про їх виникнення достеменно відомо Позивачу.

Очевидно, що прийняття згідно з відповідними нормативними актами заборон на переміщення вантажів та вагонів є для Відповідача зовнішніми обставинами, за які він не відповідає, не міг передбачити та усунути.

Якщо б не рішення державних органів про заборону переміщення залізничного транспорту у межах Донецької та Луганської областей, то Відповідач міг користуватися Вагоном і надалі, чому не заважав би факт визнання частини території Донецької та Луганської областей окупованими та неконтрольованими. Це вказує на те, що обставини, які перешкоджають користуванню Вагоном не існували на момент укладення Договору, а виникли в період дії Договору та були не передбачувані для Сторін.

Вказане однозначно свідчить про звільнення Відповідача від орендної плати (з 15.03.2017р. по дату припинення Договору - 31.03.2018 p.), так і про відсутність підстав для стягнення неустойки.

Згідно ч. 4 ст. 14 ЦК України передбачено: особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

*Правові категорії звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку та звільнення від виконання обов`язку є різними за своїм правовим змістом і значенням.

В ч. 6 ст. 762 ЦК України зазначено: наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Тобто, ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачає випадки для звільнення від виконання обов`язку оплачувати орендну плату.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача стати неустойки у розмірі подвійної тати за найм речі за час прострочення.

Отже з аналізу вказаних норм вбачається, що оскільки за ч. 2 ст. 785 ЦК України розмір неустойки встановлюється у розмірі подвійної орендної плати, у випадку коли Відповідач звільнений від орендної плати в силу імперативної вимоги закону, то, відповідно, нарахування неустойки є неможливим та таким що суперечить суті регулюючих норм.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував, допустив неправильне застосування норм матеріального права, та прийшов до хибного висновку про нібито наявність підстав для стягнення неустойки та про доцільність її розрахунку виходячи із розміру орендної плати, що діяла до 15.07.2017 (дати настання обставин, через які Відповідач звільнений від сплати орендної плати).

Більше того, в питанні щодо підстав звільнення від сплати орендної плати суд дійшов до помилкового висновку про неможливість звільнення від орендної плати, зіславшись на нібито можливість Відповідачем передбачення комерційного ризику, враховуючи умови п. 6.3.10. Договору. Однак такий висновок суду заснований на неправильному тлумаченні умов п. 6.3.10. Договору в контексті обставин поточної справи.

Дійсно, Договором було прямо передбачено право курсування Вагона по-через тимчасово окуповані території, територію, на якій проводиться антитерористичні операції, тощо. Відповідно до п. 6.3.10 Договору вказано:

У випадку обрання шляху слідування РС:

- пo-через територію, на якій проводиться антитерористичні операції, будь-які інші бойові дії;

- по/через тимчасово окуповану територію України територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя;

- по/через тимчасово окуповані території, які визнані такими чинним законодавством України, Орендар відповідає за збереження PC в повному обсязі та не має права посилатися на форс-мажорні обставини, що випливають або пов`язані із зазначеними в цьому пункті подіями. У разі направлення PC на території, визначені цим пунктом, Орендар не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Таким чином, враховуючи що станом на дату укладення Договору було оголошено особливий стан та проведення антитерористичної операції, проте при цьому було дозволене та вільно здійснювалося курсування залізничного транспорту через лінію розмежування, Договором встановлювались певні особливості використання Вагону у випадку направлення його на непідконтрольну територію України.

Тобто, укладаючи Договір, його сторони враховували обставини та пов`язані з ними ризики відповідно до тогочасних реалій - дозволеного вільного курсування вагонів через лінію розмежування, та, відповідно, визначили відповідні наслідки настання таких ризиків (їх виключний перелік, що не підлягає розширеному тлумаченню), а саме: «Орендар відповідає за збереження РС», «Орендар не має права вимагати зменшення орендної плати».

Однак, Відповідач (орендар) і не вказує на (не просить) зменшення орендної плати та не посилається (як на підставу для цього) на направлення Вагону на території антитерористичної операції/тимчасово окуповані території. Відповідач наполягає на повному звільненні від сплати орендної плати в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України, а саме через неможливість використання Вагону, яка виникла в наслідок введення в дію актів державних органів щодо заборони на переміщення вантажів через лінію розмежування.

Крім того, в пункті зазначено буквально У разі направлення РС на території, визначені цим пунктом, Орендар не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Однак, по-перше, наведений пункт обмежує право орендаря просити зменшення орендної оплати, якщо Вагоном орендар КОРИСТУЄТЬСЯ через виниклі обставини змінилися умови господарювання або істотно стан Вагону погіршився, а за фактичних обставин орендар взагалі позбавлений можливості користуватися Вагоном.

По-друге, згідно вказаної умови Договору орендар позбавлений права вимагати зменшення орендної плати при продовжені користування Вагоном не у всіх без виключення випадках направлення Вагону на вказані території, а при наявності однієї із двох обставин (якщо через направлення на вказані території змінилися передбачені договором умови господарювання; якщо істотно погіршився стан Вагону), жодна з яких не має місце у ситуації, що скалася: умови господарювання сторін не змінилися і стан Вагону не погіршився (Вагон просто заблокований і не доступний Відповідачу для використання).

Наведене підтверджує те, що умови п. 6.3.10 Договору до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в спірній ситуації інші обставини, ніж ті, які передбачені в зазначеному пункті Договору…» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на помилковому тлумачені відповідачем норм матеріального права з викривленням на свою користь фактичних обставин справи.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК).

Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень чч. 2-5 ст. 13 ЦК.

Відповідно, твердження апелянта про те, що

« … ефективним способом захисту є подання позову про стягнення збитків та визначення належного відповідача, звернемо увагу на наступне.

Вагон залучався Відповідачем для надання транспортно-експедиційних послуг. Починаючи з 28.02.2017 Вагон з вантажем (антрацит) із станції відправлення "Довжанська" рухався на станцію призначення "Городній", але був зупинений на станції "Дебальцево-Сортове" у зв`язку з введенням 15.03.2017 р. заборони руху вантажу залізничним транспортом, що підтверджується листом AT Українська залізниця філії Головний інформаційно-обчислювальний центр № 72/3570 від 21.10.2019 та довідкою ГІВЦ УЗ "Інформація про вагонні операції" від 21.10.2019 (арк. с. 171-172 том 1).

Організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаних із цими перевезеннями здійснює AT «Укрзалізниця». При переміщенні з пункту відправлення до пункту призначення залізничні вагони (незалежно від їх власності) перебувають на відповідальності AT «Укрзалізниця»…

… Тобто, саме AT «Укрзалізниця» несе відповідальність за збереження Вагону, залученого до перевезення вантажів. Відповідно, позов про відшкодування збитків - вартості втраченого Вагону має бути пред`явлено саме до AT «Укрзалізниця».

В цьому контексті необхідно звернути увагу суду на правові висновки у справі №904/1448/20, яка була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Предметом розгляду даної справи були вимоги про: визнання протиправними дій AT "Укрзалізниця" щодо прийняття розпоряджень N Ц-1/2-2/156 та N Ц-1/2-2/157 від 15 березня 2017 р. в частині встановлення заборони на переміщення залізничного рухомого складу (приватних вагонів) у порожньому стані через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у напрямку з територій, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, на іншу частину території України; солідарне стягнення з AT "Укрзалізниця" і ТОВ "Металургтранс" на користь ТОВ "Укрметалургтранс" 21 654 288 грн збитків, завданих внаслідок втрати 48 напіввагонів…

… Велика Палата Верховного Суду, повертаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказала, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях AT "Укрзалізниця" наявний повний склад цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для стягнення збитків. Зазначив, що належні позивачу напіввагони втрачені, оскільки не були повернуті позивачу за умови дії обмеження перевезень. Як наслідок - позивачу завдані реальні збитки в розмірі витрат, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права в розмірі ринкової вартості втрачених напіввагонів.

Що ж до протиправності дій AT "Укрзалізниця", то така, на думку суду першої інстанції, полягала в тому, що AT "Укрзалізниця", прийнявши розпорядження N Ц-1/2- 2/156 та N Ц-1/2-2/157 від 15 березня 2017 року щодо заборони переміщення вагонів у порожньому стані (транспортних засобів) залізничними шляхами через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, такими своїми діями протиправно порушило права позивача на повернення належних йому 48 напіввагонів з території, тимчасово непідконтрольної органам державної влади України (НКТ), на контрольовану органами державної влади територію України (КТ).

Вищевикладене у сукупності підтверджує, що ТОВ «Меркурій Інтер Сервіс» у поточній справі обрано неналежний та неефективний спосіб захисту - стягнення орендної плати та неустойки (замість належного - відшкодування AT «Укрзалізниця» збитків), що є підставою для відмови у позові.

Окремо відмітимо, що у вищенаведеній справі №904/1448/20 Велика Палата Верховного Суду також нагадала про недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою (ч. З ст. 13 ЦК України). У зв`язку з цим вважаємо за доцільне звернути увагу суду: у поточній справі №904/2780/19 ТОВ «Металургтранс» (Відповідач) так само є особою, чиї права та інтереси постраждали внаслідок введення заборон на переміщення (в тому числі порожніх) вагонів з непідконтрольних територій України на підконтрольну територію. Пред`являючи позов про стягнення орендної плати, неустойки, Позивач фактично допускає зловживань та, користуючись ситуацією, намагається збагатитися за рахунок Відповідача…" відхиляються колегією суддів як такі, що порушують принцип диспозитивності господарського судочинства, закріплений в статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 6 241,18 грн. (т.4 а.с.22) покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 у справі № 904/2780/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору у сумі 6 241,18 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1 кім. 524, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2022

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік