ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2022 року Справа № 902/617/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Єфімчук А.І.

за участю представників:

позивача: Валько І.В. адвокат

відповідача: Горобець Д.Г. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 (суддя Матвійчук В.В., м. Вінниця, повний текст складено 19.09.2022)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 47, м. Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" (вул. Соборна, буд. 58, кв.39, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23313)

про стягнення 236 293,15 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" про стягнення 236 293,15 грн, з яких: 222 000,00 грн - заборгованість за договором; 912,33 грн - 3% річних; 13 380,82 грн - пеня.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" 222 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором; 13 380 грн. 82 коп. пені; 912 грн. 33 коп. 3% річних та 3 544 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022 у справі №902/617/22 здійснювати нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 222 000, 00 грн, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна", з 13.07.2022 до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: (В = С х 3/100 х Д), де В сума нарахованих відсотків в гривнях, С розмір заборгованості в гривнях, Д кількість днів нарахування відсотків, 3- розмір відсотків річних.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022 у справі №902/617/22 здійснювати нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму основного боргу у розмірі 222 000, 00 грн, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна", з 13.07.2022 до моменту виконання вказаного рішення, але не більше ніж до 24.11.2022 (включно), в наступному порядку: пеня = сума боргу х ОС / 100 / 365 х кількість днів, де ОС подвійна облікова ставка НБУ.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022р. та відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ "Енерго Юніт Україна".

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що обладнання розміщувалось на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) відповідно до п. 4 Специфікації № 4 від 15.02.2022р. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затв. Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, на всій території України (в т.ч. і в Черкаській області) введено воєнний стан.

З огляду на наведене з 24 лютого 2022 року у відповідача був відсутній доступ на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), де знаходилось обладнання. Дана обставина підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 №350/143/769 від 12.08.2022р. (копія знаходиться у матеріалах справи).

Додатково відповідач вважає за необхідне зазначити, що 24 лютого 2022 року військова частина у с. Дубіївка зазнавала ракетної атаки, внаслідок чого було оголошено евакуацію населення. Дана обставина підтверджується повідомленням на офіційній фейсбук-сторінці голови Черкаської ВЦА (роздруківка знаходиться у матеріалах справи, веб-адреса https://www.facebook.com/AleksandrSkichko/posts/7027222). Дана обставина є загальновідомою і не підлягає доказуванню згідно ч. 3 ст. 75 ГПК України.

У листі вказано, що 27 лютого 2022р. було демонтоване обладнання, яке було предметом договору оренди. Отже, дана обставина ще раз вказує на необхідність застосування ч.6 ст.762 ЦК України, згідно якої орендар звільняється від орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідач заперечує факт демонтажу його працівниками обладнання, тому вважає, що саме позивач здійснив демонтаж обладнання. На дану обставину вказує також і те, що акт від 29.04.2022р. підписаний від імені ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" особою, яка не є представником орендаря. Відповідачу невідомо, яким чином і коли позивач повернув належне йому обладнання. Однак суд першої інстанції на дану обставину увагу не звернув та чомусь в порушення вимог ст.74 ГПК України вирішив, що твердження відповідача не заслуговує на увагу.

З огляду на зазначення факту демонтажу обладнання 27 лютого 2022р. відповідач вважає, що саме до цієї дати слід вважати, що обладнання перебувало у оренді.

Таким чином, скаржник зазначає, що з огляду на неможливість використання відповідачем обладнання з 24.02.2022р., виникненням форс-мажору, позов є необґрунтованим.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 та розгляд апеляційної скарги призначено на 07 грудня 2022 року.

23 листопада 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" надійшов відзив в якому просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Бетон Сервіс» на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022 року у справі № 902/617/22 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Олексюк Г.Є. з 29.11.2022 року по 09.12.2022 року включно, судове засідання у справі №902/617/22 призначене на 07 грудня 2022 року об 10 год. 30 хв. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 21 грудня 2022 року.

В судовому засіданні 21.12.2022 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Заперечив також щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Просив суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022р. та відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ "Енерго Юніт Україна".

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2022 року заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Бетон Сервіс» на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.2022 року у справі № 902/617/22 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін та розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників ТОВ Поділля Бетон Сервіс та ТОВ Енерго Юніт Україна у судовому засіданні 21.12.2022, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Енерго Юніт Україна (позивач, за Договором Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Поділля Бетон Сервіс (відповідач, за Договором Орендар) укладено Договір оренди обладнання № 09-22 (далі по тексту - Договір) (а.с.6-9 т.1).

Згідно п.2.1-2.2 Договору, Орендодавець передає, Орендар приймає в тимчасове оплатне користування Обладнання, яке є об`єктом власності Орендодавця. Орендар використовує отримане за цим Договором Обладнання лише за функціональним призначенням у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього Договору. Найменування Обладнання, його стан та комплектність, технічні характеристики (інші особливості в разі необхідності), загальна вартість, ціна та строк оренди по кожній одиниці Обладнання, інші умови оренди зазначаються у відповідних Специфікаціях до цього Договору та Актах прийому-передачі Обладнання.

Відповідно до п. 3.1. Договору, документальне оформлення передачі Обладнання в оренду і його отримання з оренди здійснюються згідно з процедурою і правилами, що діють на території України, при передачі та отриманні товарно-матеріальних цінностей.

У відповідній Специфікації, що є невід`ємним додатком до цього Договору, вказується представник Орендаря, який є безпосередньо відповідальною особою за збереження і правильність експлуатації Обладнання від імені Орендаря, на весь період оренди Обладнання, має повноваження здійснювати прийомку і повернення Обладнання, підписувати Акти прийому-передачі Обладнання, Акти дефектації, Акти виконаних робіт та нарядів на проведення планових та аварійних робіт. (п. 3.2. Договору)

Згідно п.3.3. Договору, до моменту передачі Обладнання в оренду Орендар готує майданчик для установки Обладнання на об`єкті згідно з Технічними умовами, заземлення і електричний кабель (Додаток №1 до цього Договору) та підтверджує їх готовність. Період часу для розвантаження, встановлення і підключення Обладнання за участю спеціалістів Орендодавця та Об`єкті Орендаря становить дві години.

За змістом п. 3.4. Договору, доставка Обладнання на об`єкт Орендаря, його повернення з об`єкта Орендаря на склад Орендодавця здійснюється Орендарем самостійно.

Відповідно до п.3.5 Договору, Орендодавець передає Обладнання в оренду Орендарю у справному стані, належної комплектності, з дотриманням вимог до зовнішнього вигляду Обладнання та до його технічних характеристик, що підтверджується підписом Орендаря в Акті прийому-передачі Обладнання в оренду. Орендодавець надає Обладнання в оренду за умови виконання Орендарем п. 3.3 цього Договору.

У п. 4.1. Договору, сторони передбачили, що термін оренди Обладнання погоджується Сторонами та вказується у відповідній Специфікації. Термін оренди Обладнання вказаний у Специфікації може бути зменшений за ініціативою Орендаря і буде рахуватись до отримання Орендодавцем повідомлення від Орендаря про закінчення терміну оренди Обладнання. За домовленістю Сторін, Обладнання за даним Договором може бути передано в оренду на невизначений строк, при цьому у відповідній Специфікації до цього Договору Сторони зазначають тільки дату початку перебігу строку оренди без зазначення дати закінчення перебігу строку оренди. Обладнання вважається переданим в оренду на невизначений строк до моменту отримання Орендарем вимоги Орендодавця про повернення Обладнання у визначений Орендодавцем строк, або дату.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що термін оренди обчислюється в добі, при цьому частина доби приймається за повну добу.

Відповідно до п. 5.1. Договору розмір орендної плати визначається в гривнях. Вартість однієї доби оренди Обладнання погоджується Сторонами з врахування терміну оренди й режиму роботи Обладнання та вказується у відповідній Специфікації.

Оплата Орендарем орендної плати проводиться авансовими платежами на підставі рахунків, що надаються йому Орендодавцем згідно умов даного Договору, в тому числі надісланих на адресу електронної пошти Орендаря, що вказана в цьому Договорі. Орендна плата не включає в себе витрати на доставку, монтаж, нагляд за проведення монтажних робіт, завантаження, розвантаження, ремонт Обладнання на робочому майданчику Орендаря, витрачені Орендарем енергоносії та витратні матеріали, необхідні для належної експлуатації Обладнання. Вказані послуги можуть бути надані Орендареві за окрему плату, що попередньо узгоджується Сторонами. (п. 5.2. Договору)

За змістом п. 5.4. Договору в період оренди Орендодавець надає Орендареві Акти виконаних робіт та рахунки на оплату заборгованості по оренді, якщо така мається, а також рахунки на оплату наступного періоду оренди при її продовженні. Орендар зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання Актів виконаних робіт повернути один підписаний примірник такого Акту Орендодавцю, або дати письмову мотивовану відмову від його підписання із зазначенням причини не підписання. Якщо протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надання Орендареві актів виконаних робіт, він не повернув Орендодавцеві примірник підписаного Акту виконаних робіт і не надав письмову мотивовану відмову від його підписання, роботи вважаються виконаними Орендодавцем належним чином і прийнятими Орендарем без претензій. Акт виконаних робіт в такому випадку підписується Орендодавцем в односторонньому порядку з проставленням відповідної відмітки.

Пунктом 10.2. Договору Сторони погодили, що за порушення термінів оплати, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками Сторін і діє протягом 365 (трьохсот шестидесяти п`яти) календарних днів з дати його підписання. Настання дати закінчення або розірвання цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за повне виконання Сторонами всіх зобов`язань за цим Договором. (п. 13.1. Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Додатком 1 до Договору Сторонами погоджено технічні умови на майданчик, заземлення і електричний кабель (а.с.10 т.1).

Специфікацією № 4, яка є невід`ємним додатком до Договору (а.с.10 зворотня сторінка), визначено наступне:

найменування Обладнання - дизель-генератор FG Wilson P275HE2; (п. 1)

характеристики обладнання максимальна повна потужність кВА/кВт 250/200, максимальний струм А 362, допустима нерівномірність навантаження на фази (не більше) 20%, місткість паливного баку 600л.; (п. 2)

оцінювана вартість дизель-генератора становить 820 000,00 грн; (п. 3)

місце розміщення Обладнання адреса Об`єкту Орендаря: 19631 Черкаська область, с.Дубіївка, Військава частина А3177, бетонний завод; (п. 4)

режим роботи Обладнання на об`єкті Орендаря до 12 год/добу; (п. 5)

термін оренди Обладнання з 16.02.2022 до повернення Орендарем Обладнання Орендодавцеві та оплати орендної плати в повному обсязі; (п. 6)

вартість однієї доби оренди Обладнання становить 3000,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 666,67 грн. Вартість кожної мотогодини роботи Обладнання понад встановлений в п.5 Специфікації ліміт становить 200,00 грн. (п. 7)

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу в оренду обладнання, що підтверджується Актом прийому-передачі обладнання в оренду від 16.02.2022 (а.с.11 т.1). Вказаний Акт прийому-передачі підписаний повноважними представниками сторін без зауважень.

Враховуючи повну відсутність оплати за оренду дизель-генератора з початку періоду оренди позивач, керуючись п.п. 7.1.3. Договору направив на електронну адресу відповідача повідомлення про розірвання договору № 09-22 від 15 лютого 2022 року оренди обладнання з вимогою негайного повернення Обладнання позивачу (а.с. 17-20 т.1). До вказаного повідомлення позивачем додано акт надання послуг №22 від 28.02.2022 року (оренда дизель-генератора з 16.02.22 по 28.02.22 р.) на суму з ПДВ 42000,00 грн.(а.с.13 т.1); рахунок на оплату №20 від 18.02.2022 року на суму з ПДВ 42000,00 грн.(а.с. 15 т.1); акт надання послуг №24 від 29.04.2022 року (оренда дизель-генератора з 01.03.22 по 29.04.22 р.) на суму з ПДВ 180000,00 грн. (а.с.14 т.1).

Обладнання повернуто відповідачем з оренди 29.04.2022, про що складено відповідний Акт прийому-передачі обладнання з оренди, тому загалом термін оренди Обладнання, за розрахунком позивача, склав з 16.02.2022 до 29.04.2022 - 73 дні (а.с. 12 т.1).

10 травня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача претензію з вимогою в семиденний строк з моменту отримання цієї претензії сплатити заборгованість в розмірі 222 000,00 грн. До претензії додано рахунки на оплату № 20 від 18.02.2022, № 24 від 29.04.2022 та акти надання послуг № 22 від 28.02.2022, № 24 від 29.04.2022 (а.с.21-23 т.1).

За інформацією з інтернет-сайту Укрпошти вбачається, що поштове відправлення в якому була надіслана претензія відповідачем отримана 16.05.2022 (а.с.25 т.1). Проте, доказів її виконання відповідач не надав, і матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" про стягнення 236 293,15 грн, з яких: 222 000,00 грн - заборгованість за договором; 912,33 грн - 3% річних; 13 380,82 грн - пеня.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини сторін щодо оренди майна регулюються загальними нормами цивільного законодавства, та умовами укладеного сторонами договору, які в силу положень ст. 627 ЦК України визначаються шляхом вільного волевиявлення сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України та ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Так, за змістом Договору оренди обладнання № 09-22 від 15.02.2022, зокрема у п. 3.2., Сторони погодили, що у відповідній Специфікації, що є невід`ємним додатком до цього Договору, вказується представник Орендаря, який є безпосередньо відповідальною особою за збереження і правильність експлуатації Обладнання від імені Орендаря, на весь період оренди Обладнання, має повноваження здійснювати прийомку і повернення Обладнання, підписувати Акти прийому-передачі Обладнання, Акти дефектації, Акти виконаних робіт та нарядів на проведення планових та аварійних робіт.

У Специфікацію включено п. 8 наступного змісту: Особою, безпосередньо відповідальною за збереження і правильність експлуатації Обладнання на період оренди Обладнання з боку Орендаря є _____________, тел. ___________.
Проте, зазначений пункт Специфікації не містить відомостей (прізвище, ім`я, по батькові, посадове становище) щодо відповідальної особи, тобто Сторонами не дотримано положень Договору в цій частині.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відзначає, що Акт прийому-передачі обладнання в оренду від 16.02.2022 містить підписи обох Сторін, і факт передачі та прийняття Обладнання Сторонами не заперечується.

Відповідач в свою чергу заперечує факт використання Обладнання в період з 24.02.2022, посилаючись на відсутність доступу на територію Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) де знаходилось обладнання та його демонтаж. На підтвердження даної обставини відповідачем надано лист № 350/143/769 від 12.08.2022 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с. 54).

За змістом зазначеного листа, починаючи з 24.02.2022 доступ будь-яких осіб на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) був заборонений у зв`язку з введенням воєнного стану згідно Указу Президента України № 61/2022 від 24.02.2022. Починаючи з 27.02.2022 генератор FG Wilson P275HE2 був демонтований.

При цьому, відповідач заперечує факт демонтажу Обладнання з його сторони, наполягаючи на тому, що демонтаж проведено позивачем.

Крім того, відповідачем заперечується і факт повернення Обладнання з оренди, посилаючись на те, що особа, підпис якої міститься на Акті прийому-передачі обладнання з оренди від 29.04.2022 від імені ТОВ Поділля Бетон Сервіс, не є представником Орендаря.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 1 статті 74 ГПК).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Отже, зміст цієї норми процесуального права свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №902/1038/21, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Згідно зі статтею 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія вважає безпідставним посилання відповідача на лист Військової частини від 12.08.2022 №350/143/769, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки повідомлення в листі військової частини НОМЕР_1 про демонтаж обладнання починаючи з 27.02.2022 вказує на факт самого демонтажу, при цьому не інформує про коло осіб, якими проведено вказаний демонтаж.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує Акт прийому-передачі обладнання з оренди від 29.04.2022, за яким обладнання відповідачем повернуто позивачу, оскільки вказаний Акт зі сторони відповідача (Орендаря) підписано ОСОБА_2 як представником ТОВ Поділля Бетон Сервіс.

Доказів спростування повноважень Щасливого В.М. як уповноваженого представника ТОВ Поділля Бетон Сервіс на підписання Акту прийому-передачі обладнання з оренди від 29.04.2022 відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що більш вірогідним є факт повернення відповідачем 29.04.2022 обладнання з оренди позивачу, тому визначення позивачем періоду нарахування орендної плати з 16.02.2022. по 29.04.2022 є обґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції, вважає обґрунтованим те, що позивачем включено дату - 29.04.2022 в період оренди, оскільки за змістом Акту від 29.04.2022 обладнання передано 29.04.2022 о 18:00, а п. 4.2. Договору встановлює, що термін оренди обчислюється в добі, при цьому частина доби приймається за повну добу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість розцінювання повідомлення позивача №71/1 від 25.04.2022 року на електронну адресу відповідача, як розірвання Договору оренди обладнання № 0922 від 15.02.2022, оскільки п.6.7 умовами якого керувався позивач як на підставу розірвання договору не передбачає розірвання договору в односторонньому порядку, а лише наділяє орендодавця правом на зупинення експлуатації обладнання на об`єкті орендаря та опечатки його при виникненні заборгованості по оплаті послуг орендодавця.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься претензія від 10.05.2022 адресована відповідачу з вимогою, в семиденний строк з моменту її отримання, сплати заборгованості за Договором в розмірі 222 000,00 грн. Згідно переліку додатків до претензії позивачем долучено рахунки на оплату № 20 від 18.02.2022 на суму 42 000,00 грн, № 24 від 29.04.2022 на суму 180 000,00 грн, та акти надання послуг № 22 від 28.02.2022 на суму 42 000,00 грн, 24 від 29.04.2022 на суму 180 000,00 грн.

За інформацією з інтернет-сайту Укрпошти вбачається, що поштове відправлення в якому була надіслана претензія, відповідачем отримано 16.05.2022 (а.с.25 т.1). Проте доказів її виконання відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Згідно п.5.3 Договору, в період оренди Орендодавець надає Орендареві акти виконаних робіт та рахунки на оплату заборгованості по оренді якщо така мається, а також рахунки на оплату наступного періоду оренди при її продовженні. Орендар зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання Актів виконаних робіт повернути один підписаний примірник такого Акту Орендодавцю, або дати письмову мотивовану відмову від його підписання із зазначенням причини непідписання. Якшо протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надання Орендареві Актів виконаних робіт, він не повернув Орендодавцеві примірник підписаного Акту виконаних робіт і не надав письмову мотивовану відмову від його підписання, роботи вважаються виконаними Орендодавцем належним чином і прийнятими Орендарем без претензій.

Таким чином, враховуючи положення п.5.3 Договору та відсутність в матеріалах справи письмової мотивованої відмови відповідача від їх підписання, вказані Акти вважаються прийнятими відповідачем без претензій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з періоду перебування Обладнання в оренді (73 дні) та розміру орендної плати за одну добу (3000,00 грн.), з урахуванням вартості обслуговування дизель-генератора в розмірі 3000,00 грн., позивачем правомірно заявлено до стягнення 222 000,00 грн. заборгованості.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорну обставини як підставу зменшення розміру орендної плати (ч.4 ст.762 ЦК України) та звільнення від сплати орендної плати (ч.6 ст.762 ЦК України), колегія суддів зазначає наступне.

В обгрунтування форс-мажорних обставин, які унеможливлювали здійснення господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань, відповідач посилається на те, що з 24 лютого 2022 року у відповідача був відсутній доступ на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), де знаходилось обладнання. Дана обставина підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 №350/143/769 від 12.08.2022р.

Крім того, відповідач зазначає, що 24 лютого 2022 року військова частина у АДРЕСА_1 зазнавала ракетної атаки, внаслідок чого було оголошено евакуацію населення. Дана обставина підтверджується повідомленням на офіційній фейсбук-сторінці голови Черкаської ВЦА (роздруківка знаходиться у матеріалах справи, веб-адреса https://www.facebook.com/AleksandrSkichko/posts/7027222). Дана обставина є загальновідомою і не підлягає доказуванню згідно ч. 3 ст. 75 ГПК України.

Також відповідач в обгрунтування підтвердження форс-мажорних обставин посилається на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. в якому остання зазначила, що військова агресія Росії проти України та введення у зв`язку з цим воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), починаючи з 24 лютого 2022 року.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 762 ЦК України, наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Колегія суддів відзначає, що приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 11.1 Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього договору в результаті подій надзвичайного характеру, які Сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними заходами.

До обставин непереборної сили, за змістом п. 11.2. Договору, відносяться події, на які Сторони не можуть впливати, в тому числі землетрус, повінь, шторм, цунамі, ураган, замети, сильні морози, снігопад, інші природні катаклізми, катастрофи, а також епідемії, повстання, військові дії будь-якого характеру, цивільні безлади, страйки (крім страйків працівників Сторін), припинення або обмеження перевезення у визначених напрямках, акти державних органів, які перешкоджають виконанню цього Договору.

Сторона, зачеплена обставинами непереборної сили, повинна без зволікання, але в будь-якому випадку не пізніше ніж через 20 (двадцять) днів після настання цих обставин, письмово сповістити про це іншу Сторону. Доказом вказаних в повідомленні фактів повинні служити документи, що видаються компетентними державними органами або торгово-промисловою палатою, розташованої за місцем розташування Сторони цього договору, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення іншої сторони тягне за собою втрату права посилатися на ці обставини. (п. 11.3. Договору)

З аналізу наведеного вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, у строк, визначений Договором, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин.

Поряд з цим, відповідно до п.2 розпорядження ТТП України від 25.02.2022 №3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України" що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c.pdf установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами та доповненнями).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами і доповненнями).

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У ст.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово- промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 регламенту).

Суд звертає увагу, що надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд апеляційної інстанції встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального офіційного листа.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14 та 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до Регламенту, проте цього не зробив.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 по справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 вказано, що статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що наявні обставини, які перешкоджають суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Інформація викладена в листі Військової частини від 12.08.2022 №350/143/769 повідомляє зокрема про демонтаж обладнання починаючи з 27.02.2022, проте не спростовує можливості використання відповідачем орендованого обладнання за Договором оренди обладнання № 09-22 від 15.02.2022 в іншому місці.

В свою чергу, наявний в матеріалах справи Акт прийому-передачі обладнання з оренди від 29.04.2022 не виключає вірогідність використання відповідачем обладнання до 29.04.2022 за призначенням у іншому місці.

У матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, ані доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливила виконання товариством зобов`язань за договором.

Посилання відповідача на неможливість інформування позивача про форс-мажор та зміну умов договору з підстав того, що відділення АТ "Укрпошта" у період з 24.02.2022 по 26.02.2022 не приймали листи до відправки, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідач міг повідомити позивача про форс-мажор та зміну умов договору в наступні робочі дні відділень АТ "Укрпошти", які слідували після 26.02.2022, проте доказів протилежного матеріали справи не містять.

Тобто, доказів виконання відповідачем п. 11.3 Договору щодо повідомлення позивача про неможливість виконання зобов`язань через вплив обставин непереборної сили матеріали справи не містять, тому відповідач, в силу даного пункту Договору, втрачає право посилатися на ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення 222 000,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати, тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 13 380,82 грн. пені та 912,33 грн. - 3% річних за період 24.05.2022 по 12.07.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 10.2. Договору Сторони погодили, що за порушення термінів оплати, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, за вказані позивачем періоди - (24.05.2022 - 02.06.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ); 222 000,00 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 10 днів (прострочення) : 100 = 1216,44 грн.); 03.06.2022 - 12.07.2022 : 25,00 (облікова ставка НБУ); 222 000,00 (Сума боргу) x (2 x 25,00 : 365) x 40 днів (прострочення) : 100 = 12164,38 грн., що в загальному становить 1216,44 грн. + 12164,38 грн. = 13 380,82 грн.), колегія суддів вважає, його правильним та арифметично вірним.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних (з 24/05/2022 до 12/07/2022; 222 000,00 x 3 % x 50 : 365 : 100 = 912,33 грн.) суд апеляційної інстанції, вважає що правильним та арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 13 380,82 грн пені та 912,33 грн трьох процентів річних є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, колегія суддів також погоджується, з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних та пені від суми основного боргу в розмірі 222 000,00 грн. При цьому датою з якої підлягає нарахування та стягнення є 13.07.2022, оскільки 12.07.2022 позивачем включено як останній день нарахування в розрахунку ціни позову. Нарахування трьох процентів річних підлягає до повного виконання рішення суду. Тоді як нарахування пені, в силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та виходячи з умов п. 10.2. Договору, можливе виключно в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тому період нарахування не може виходити за 24.11.2022. В разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних та пеня нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною в резолютивній частині рішення формулою.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Щодо розподіл судових витрат між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2022 року на адресу суду від ТОВ "Енерго Юніт Україна" надійшло клопотання про приєднання доказів понесення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи №902/617/22. У вказаному клопотанні заявник просить суд приєднати докази до матеріалів справи і врахувати при розподілі судових витрат по справі.

Тобто вказане клопотання подане позивачем з дотриманням строку встановленого ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи:

- копію договору №342/21 про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2021 року укладений між Адвокатським бюро "Валько Ігор та партнери" в особі керуючого партнера Валька Ігоря Вікторовича (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" (замовник) (а.с. 26-27);

Згідно умов пунктів 4.1, 4.3 договору, вартість послуг (гонорар) та порядок їх оплати визначені у додатку до Договору. Виконання всіх зобов`язань Сторонами за Договором може фіксуватися в Акті приймання-передачі послуг, який є одночасно рахунком для оплати;

- копію додатку №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги №342/21 від 20.12.2021 року в якому зазначено, що вартість послуги по здійсненню представництва замовника у відносинах з будь-якими юридичними і фізичними особами з питання стягнення заборгованості з ТОВ «Каспіан Сервіс УА» та ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» з повноваженнями без обмеження (крім участі в судових засіданнях - п. 2 таблиці цього додатку) за 1 годину становить 1350,00 грн.; за участь в якості представника замовника у одному судовому засіданні 2700,00 грн. за одну годину (а.с. 28);

- копію додаткової угоди №1 від 08.10.2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2021 року №342/21, якою продовжили строк дії договору, в зв`язку з чим п.8.1 виклали в наступній редакції: "8.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.10.2023 року" (а.с. 147-148);

- копія ордера №1239238 від 09.06.2022 року виданого АБ "Валько Ігор та партнери" адвокату Валько І.В. на підтвердження його повноважень як представника ТОВ "Енерго Юніт Україна" у Північно-західному апеляційному господарському суду з якої вбачається, що вказаний ордер виданий на підставі договору №342/21 про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2021 року (а.с.30, 123, 130);

- копію акту-рахунку №10 прийому-передачі послуг від 29.11.2022 року, яким сторони підтвердили, що виконавцем надані та замовником прийняті прийняті такі послуги та погоджені наступні витрати, зокрема вивчення апеляційної скарги та підготовки відзиву на апеляційну скаргу по справі №902/617/22 - 3 години - вартість 4050,00 грн.; підготовка заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції по справі №902/617/22 - 0,5 години - вартість 675,00 грн. Згідно п.5 вказаного акту, акт-рахунок набуває чинності з моменту його підписання і є пропозицією для оплати прийнятих послуг (а.с. 135);

- копію платіжної інструкції №514 від 30.11.2022 року згідно якої ТОВ "Енерго Юніт Україна" сплатило АБ "Валько Ігор та партнери" гонорар за актом-рахунком №10 від 29.11.2022 року згідно договору надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2021 №342/21 в розмірі 7425,00 грн. в якій входить розмір оплати послуг - 4725,00 грн. наданих виконавцем під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції (а.с. 137).

Колегія суддів враховує, що в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно з приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Наведені правові позиції викладені в Постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2022 року заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, проте клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу в силу приписів ч.5 ст.126 ГПК України, суду апеляційної інстанції не подано.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник позивача - Валько І.В. є адвокатом, повноваження якого підтверджені ордером №1239238 від 09.06.2022 року, виданим АБ "Валько Ігор та партнери" на підставі договору №342/21 про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2021 року.

Матеріалами справи документально підтверджено, що представництво інтересів позивача під час розгляду справи судом апеляційної інстанції здійснював адвокат Валько І.В. Вказаним адвокатом було подано 23.11.2022 до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заяву про проведення засідання в режимі відеоконференції по справі №902/617/22 (а.с.124-126, 129)

Таким чином, нарахування витрат на правничу допомогу, з урахуванням ставки адвоката Валько І.В., є обґрунтованим та документально підтвердженим.

Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Колегія суддів зазначає, що ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" не навело обгрунтованих доводів неспівмірності заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, не надано власного документально підтвердженого розрахунку їх розміру, який свідчив б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4725,00 грн., понесені позивачем під час перегляду апеляційним господарським судом справи №902/617/22, підлягають стягненню у заявленому розмірі з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс".

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору при поданні апеляційної скарги покладається на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 13.09.22 р. у справі №902/617/22 без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" (вул. Соборна, буд. 58, кв. 39, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23313; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Юніт Україна" (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 47, м. Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132; код ЄДРПОУ ) - 4725,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Вінницької області.

4. Справу №902/617/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" грудня 2022 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.