ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"20" грудня 2022 р. Справа№ 920/354/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: Бойко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС»

на рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 (повний текст рішення складено 11.10.2022)

у справі №920/354/22 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп»

про стягнення 17 791 894,46 грн

ПОСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 16 393 787,28 грн основного боргу, 399 592,56 грн пені, 878 452,17 грн інфляційних втрат, 120 062,56 грн 3% річних та 266 878,42 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу електричної енергії №199 від 16.08.2021 (далі по тексту - Договір) щодо здійснення останнім своєчасної оплати за поставлену електричну енергію поставлену згідно актів приймання-передачі електричної енергії №УГР00002574 від 31.08.2021, №УГР00002918 від 30.09.2021, №УГР00003258 від 31.10.2021, №УГР00003258 від 31.10.2021, №УГР00003592 від 30.11.2021, №УГР00004237 від 31.12.2021, №УГР00000031 від 31.01.2022, №УГР00000464 від 28.02.2022, №УГР00001203 від 31.03.2022. Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 399 592,56 грн за період з 31.12.2021 по 11.05.2022 згідно п. 6.3 Договору, інфляційні втрати у розмірі 878 452,17 грн та 3% річних у розмірі 120 062,56 грн, нараховані згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» про стягнення 17 791 894,46 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» 14 622 646,89 грн основного боргу, 199 796,22 грн пені, 878 452,17 грн інфляційних збитків, 120 062,56 грн 3 % річних, 260 251,30 грн витрат по сплаті судового збору. У частині стягнення 441 808,85 грн основного боргу відмовлено. У частині стягнення 1 329 331,54 грн основного боргу суд закрив провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України). Судовий збір у розмірі 6 627,13 грн судом покладено на позивача. Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 70 %, викладене у відзиві на позов, задоволено частково. Зменшено розмір пені на 50 %. Клопотання відповідача про розстрочення стягнення заборгованості на 12 місяців задоволено частково. Розстрочено виконання рішення суду на 6 місяців шляхом сплати щомісячно 2 636 826,30 грн у строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довів суду наявність у відповідача перед позивачем заборгованості на заявлену суму. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач до відкриття провадження у справі №920/354/22 (ухвала Господарського суду Сумської області від 16.06.2022 про відкриття провадження у справі №920/354/22) сплатив 441 808,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1126 від 01.06.2022 (а.с. 142), а тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в цій частині. Відповідач під час розгляду справи №920/354/22 у суді першої інстанції сплатив 1 329 331,54 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2647 від 29.09.2022 (а.с. 191), а тому суд першої інстанції закрив провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи обставини справи та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору або погіршення матеріального стану, складне фінансове становище, ступінь виконання відповідачем зобов`язання за Договором, керуючись положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) зменшив розмір пені на 50% та стягнув з відповідача на користь позивача 199 796,22 грн пені.

Також суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, врахувавши скрутне фінансове становище останнього, наявність значних збитків та кредиторську заборгованість, розстрочив виконання рішення суду на 6 місяців шляхом сплати щомісячно 2 636 826,30 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 у частині зменшення розміру пені на 50 % та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» суми пені у розмірі 399 592, 45 грн. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі № 920/354/22 у частині розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців шляхом сплати щомісячно 2 636 826,30 грн у строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні клопотання відповідача. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі № 920/354/22 залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінки аргументам позивача щодо відсутності підстав для зменшення суми нарахованої позивачем пені, відсутність доказів погашення відповідачем суми основного боргу, відсутність доказів на підтвердження фінансового становища відповідача, відсутності збитків позивача, спричинених неналежним виконанням відповідачем умов Договору. Щодо розстрочення виконання рішення, то як зазначає апелянт, відповідач не надав суду першої інстанції докази неможливості виконання рішення суду у даній справі та не доведено винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Позивач зазначає, що він є підприємством - постачальником електричної енергії та природного газу підприємствам, що забезпечують, у т.ч. централізоване теплопостачання для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів, якими є бюджетні, комунальні, державні підприємства, установи та організації, у т.ч. підприємства, що входять до складу Збройних Сил України, об`єкти соціальної сфери, інші суб`єкти господарювання, які наразі оплату здійснюють несвоєчасно та не у повному обсязі, незважаючи на це, позивач продовжує поставляти електричну енергію всім без виключення споживачам, тим більше в умовах воєнного стану в Україні, задля запобіганню негативних наслідків для споживачів та країни.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі № 920/354/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №920/354/22, відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі № 920/354/22 з Господарського суду Сумської області.

Матеріали справи № 920/354/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 15.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі № 920/354/22 з Господарського суду Сумської області. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 07.12.2022 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції. Заяви, клопотання, пояснення і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ГПК України. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2022 о 12 год. 40 хв.

06.12.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 залишити без змін, посилаючись на наступні обставини.

Відповідач є заводом виробником, який здійснює діяльність з випуску машинобудівної продукції, а саме запасних частин до двигунів внутрішнього згоряння. Тривалий час підприємство займає позицію бюджетоутворюючого підприємства м. Конотоп, сплачує податки та збори до Державного бюджету України, до місцевого бюджету та Пенсійного фонду України. В даний час підприємство забезпечує робочими місцями більш як 800 працівників. Заборгованість перед позивачем за електричну енергію утворилась внаслідок різкого підвищення ціни за електричну енергію як товарну продукцію протягом серпня-грудня 2021 року.

У зв`язку із введенням з 24.02.2022 воєнного стану на території України, відповідач зупинив свою виробничу діяльність, оскільки підприємство повністю не працювало у березні, квітні та майже до середини травня 2022, на підтвердження чого відповідачем надано суду наказ про простій (призупинення роботи) №01/95 від 24.02.2022, що позбавило відповідача можливості погасити заборгованість перед позивачем. В свою чергу, за час введення воєнного стану в України відповідач здійснював погашення заборгованості 1 200 000,00 грн - 01.03.2022, 441 808,85 грн - 01.06.2022, 1 329 331,54 грн - 29.09.2022.

Крім того, відповідач зазначає, що навіть попри зупинення виробничої діяльності ним здійснювалась оплата праці працівників, частина з яких призвані (мобілізовані) на військову службу.

В кінці квітня 2022 відповідач частково відносив господарську діяльність ливарного виробництва, а з травня 2022 поступово розпочали роботу підрозділи механічного виробництва, але промислові потужності були заподіяні лише на 30%, відновлення виробництва на всю потужність у той час було неможливим, оскільки відповідач є експортно-орієнтованим підприємством, більше 90 % продукції виготовляє на замовлення нерезидентів, які через військові події в Україні значно зменшили замовлення на продукцію.

В результаті зазначених подій діяльність відповідача за 1 півріччя 2022 стала збитковою. Відповідно до Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2022 чистим фінансовим результатом відповідача є збиток у розмірі 45 064 000,00 грн, в т.ч. непередбачені витрати: по оплаті простою працівників - 8 015 721,18 грн, витрати на оплату праці мобілізованим - 2 248 788,26 грн, витрати на оплату податків по мобілізованим 496 001,59 грн, збитки від курсових різниць 15 438 143,00 грн. Чистий дохід від реалізації продукції за 1 півріччя 2022 складає 124 546 000 грн, а в 1 півріччі 2021 - 268 227 000,00 грн, що свідчить про зменшення чистого доходу від реалізації продукції у порівняні з періодом за минулий рік. Крім того, заборгованість Державного бюджету перед відповідачем з відшкодування податку на додану вартість становила 11 631 518,00 грн.

Отже, стягнення з відповідача повної суми заборгованості та вжиття заходів для примусового його виконання призведене до неплатоспроможності підприємства, зупинку діяльності, втрату робочих місць для більш як 800 працівників, неотримання податків бюджетом та інших негативних наслідків, що є недопустимим у період воєнного стану в Україні.

06.12.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №18/11-1130 від 06.12.2022 про долучення додаткових доказів: копії листа ТОВ «Мотордеталь-Конотоп» від 10.10.2022 №28/03-925; копії листа АТ «Сумиобленерего» від 14.10.2022 №45/8795; копії Акта розслідування причин виходу із ладу обладнання ЛЦГ з додатками; копії Наказу від 10.10.2022 №01/167 «Про частковий простій (призупинення роботи)»; копії довідки про виплату простоїв; копії платіжних доручень: №2830 від 11.10.2022, №2853 від 13.10.2022, №2975 від 25.10.2022. Подання вказаних доказів обґрунтоване тим, що внаслідок ракетного удару російської федерації було пошкоджено обладнання електричної підстанції ПС 330/110810кВт «Конотоп» у м. Конотом, що призвело до часткової зупинки діяльності відповідача.

08.12.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №18/11-1135 від 07.12.2022 про долучення додаткових доказів: копії Договору №90 від 26.10.2022, укладеного із військовою частиною НОМЕР_1 Державної спеціалізованої служби транспорту на виготовлення продукції; копії Планового кошторису; копії Листа Міністерства оборони України №715 від 25.10.2022 (копія) та клопотання про поновлення строку для його подання №18/11-1139 від 08.12.2022, обґрунтоване неможливістю вчасного направлення через відключення електроенергії.

Представник позивача у судовому засіданні 13.12.2022 заперечив проти заявлених клопотань.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач просить суд апеляційної інстанції долучити докази, яких не було на момент ухвалення спірного рішення (нові докази), клопотання задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 13.12.2022 суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою оголосив перерву до 20.12.2022 на 11 год 45 хв.

Позивач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи уповноважений представник позивача був повідомлений у судовому засіданні 13.12.2022.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, справа №920/354/22 підлягає розгляду без уповноваженого представника позивача, повідомленого належним чином. При цьому явка учасників справи судом обов`язковою не визнавалась.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.12.2022 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 залишити без змін.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» (Покупець) укладено Двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії № 119 (далі по тексту - Договір), за умовами якого Продавець продає електричну енергію, як товарну продукцію, а Покупець сплачує вартість такої купленої електричної енергії, та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1 Договору). (п.п. 25-28).

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що продаж електричної енергії як товарної продукції здійснюється Продавцем відповідно до Заяви на закупівлю електричної енергії, яка надається Покупцем за формою відповідно до Додатку № 1 до цього Договору, на відповідний розрахунковий період згідно умов цього Договору.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 3.2. Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору Покупець розраховується з Продавцем за електричну енергію за цінами, що визначені у Додатку № 3 до цього Договору, які застосовуються до електричної енергії, як товарної продукції проданої до 31.12.2021 року включно.

Розрахунки Сторін за цим Договором здійснюються відповідно до реквізитів, зазначених у розділі 12 цього Договору. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок Продавця надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що оплата здійснюється Покупцем у строки, визначені цим Договором.

Продавець до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписує зі свого боку Акт купівлі-продажу електричної енергії за відповідний розрахунковий період та надає Покупцю, скановану копію цього акту, а також скановану копію фінального рахунку за відповідний розрахунковий період, шляхом направлення електронного листа з сканованими копіями акту та рахунку на електронні адреси Покупця, що сказані у п. 9.4. Договору, з подальшим направленням оригіналів Акту купівлі-продажу електричної енергії (у двох примірниках) та фінального рахунку (у одному примірнику) (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.5 Договору Покупець протягом 2 днів підписує отриманий від Продавця Акт купівлі-продажу електричної енергії та направляє його скановану копію Продавцю електронним листом на електронні адреси Постачальника, що вказані у п. 9.4. Договору, а за відсутності зауважень з боку Покупця - з одночасним направленням оригіналу підписаного зі свого боку Акту купівлі-продажу електричної енергії Продавцю. При цьому, оригінал Акту купівлі-продажу електричної енергії Покупець надає Продавцю до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку виникнення зауважень Покупця до Акту купівлі-продажу, покупець має право протягом дня з моменту отримання Акту купівлі-продажу електричної енергії повідомити про зауваження, шляхом надсилання повідомлення контактним особам, зазначеним в п. 9.4. Договору. Сторони зобов`язані вжити всіх заходів для вирішення та відсутності зауважень до Акту купівлі-продажу. У випадку ненадання Покупцем Продавцю оригіналу Акту купівлі-продажу електричної енергії у встановлений строк та відсутності зауважень - такий акт вважається погодженим та підписаним Покупцем.

Згідно п. 4.6 Договору Покупець сплачує фінальний рахунок протягом 3 (трьох) робочих днів з дня направлення такого рахунку електронним листом на електронні адреси Покупця, що вказані у п. 9.4 Договору.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що цей Договір вступає в силу з дати його підписання та діє до « 31» грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту здійснення розрахунків між Сторонами у повному обсязі.

У відповідності до п. 2.1 Додатку № 3 до Договору Покупець здійснює оплату електричної енергії, яка продається як товарна продукція за ціною, що встановлена у п. 1.1 цього Договору за наступним графіком: розрахунок за електричну енергію відбувається у період з 25 по 30 число розрахункового місяця шляхом оплати суми заявлених обсягів у Додатку № 2. Різниця, що склалася між плановим платежем та фактичним коригується останнім платежем місяця. (звор. бік а.с. 29).

Відповідно до п. 2.2. Додатку № 3 до Договору, якщо сума здійсненої Покупцем оплати перевищує вартість вказаної в Акті постачання-прийняття електричної енергії, надлишок перерахованих грошових коштів Продавцем зараховується як попередня оплата за наступний розрахунковий період або повертається Покупцю за його вимогою впродовж 3 (трьох) банківських днів з дня надходження відповідної письмової вимоги Продавцю.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку електричної енергії на об`єкти відповідача у серпні 2021 - березні 2022 на загальну суму 57 206 119,96 грн, на підтвердження чого позивач надав суду Акти приймання-передачі електричної енергії №УГР00002574 від 31.08.2021, №УГР00002918 від 30.09.2021, №УГР00003258 від 31.10.2021, №УГР00003258 від 31.10.2021, №УГР00003592 від 30.11.2021, №УГР00004237 від 31.12.2021, №УГР00000031 від 31.01.2022, №УГР00000464 від 28.02.2022, №УГР00001203 від 31.03.2022 (а.с. 34-39) та рахунки на оплату №2717 від 31.08.2021, №3088 від 30.09.2021, №3500 від 31.10.2021, №3843 від 30.11.2021, №4495 від 31.10.2021, №139 від 31.01.2022, №575 від 28.02.2022, №1255 від 31.03.2022, (а.с. 30-33), та лист Національної енергетичної компанії «Укренерго» про обсяги споживання електричної енергії (а. с. 40).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 7 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом першої інстанції встановлено і зазначене не заперечується відповідачем, що в порушення умов Договору останній має заборгованість перед позивачем за поставлену в межах Договору електричну енергію на загальну суму 15 951 978,43 грн, про що зазначено у відзиві на позов. (а.с. 106-115).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач до відкриття провадження у справі №920/354/22 (ухвала Господарського суду Сумської області від 16.06.2022 про відкриття провадження у справі №920/354/22) сплатив 441 808,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1126 від 01.06.2022 (а.с. 142).

В процесі розгляду справи №920/354/20 у суді першої інстанції відповідачем було здійснено оплату на суму 1 329 331,54 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2647 від 29.09.2022 (а.с. 191), а тому суд першої інстанції закрив провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 907/551/17.

Таким чином, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині 441 808,85 грн суми основного боргу та підставно закрив провадження у справі №920/354/22 в частині 1 329 331,54 грн основного боргу.

Позивач проти зазначеного не заперечує.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 546 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню у розмірі 399 592,45 грн за період прострочення з 31.12.2021 по 11.05.2022, 3% річних у розмірі 120 062,56 грн за період прострочення з 31.12.2021 по 11.05.2022 та інфляційних втрат у розмірі 878 452,17 грн за період прострочення з січня по березень 2022.

Водночас суд першої інстанції, враховуючи обставини справи та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору або погіршення матеріального стану, складне фінансове становище, ступінь виконання відповідачем зобов`язання за Договором, керуючись положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшив розмір пені на 50% та стягнув з відповідача на користь позивача 199 796,22 грн пені.

Також суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, врахувавши скрутне фінансове становище останнього, наявність значних збитків та кредиторську заборгованість, та розстрочив виконання рішення суду на 6 місяців шляхом сплати щомісячно 2 636 826,30 грн.

Позивач оскаржує рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 в частині зменшення розміру пені на 50 % та в частині розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення у даній справі в частині зменшення розміру пені на 50 % та в частині розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Верховний Суд 24.05.2022, розглядаючи справу №910/10675/21, досліджував питання щодо зменшення судом розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Суд касаційної інстанції зазначив, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що як на підставу для зменшення розміру пені відповідач у відзиві на позов посилався на те, що він не заперечує наявності заборгованості та намагається погасити заборгованість у добровільному порядку по мірі наявності обігових коштів, проте у зв`язку з незалежних від нього обставин фінансова можливість погасити заборгованість на всю суму одразу відсутня. На неможливість погашення заборгованість також вплинуло введення воєнного стану в Україні у зв`язку із чим була зупинена діяльність підприємства. При цьому відповідач продовжував здійснювати оплату працівників у період простою та мобілізованим працівникам. У відповідача наявна заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість. А тому відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір пені на 70%.

На підтвердження вказаного відповідач надав суду копії платіжних доручень: №3957 від 27.08.2021, №4000 від 28.08.2021, №416 від 27.09.2021, №4564 від 27.09.2021, №3624 від 30.09.2021, №3642 від 01.10.2021, №3651 від 01.10.2021, №4710 від 15.10.2021, №4944 від 28.10.2021, №4988 від 29.10.2021, №5262 від 18.11.2021, №5511 від 06.12.2021, №5578 від 03.12.2021, №5792 від 20.12.2021, №5854 від 23.12.2021, №5962 від 28.12.2021, №6001 від 29.12.2021, №6024 від 30.12.2021, №401 від 23.01.2022, №408 від 31.01.2022, №459 від 03.02.2022, №652 від 14.02.2022, №780 від 21.02.2022, №27082093 від 01.03.2022, 1126 від 01.06.2022 (а.с. 118-142), №2647 від 29.08.2022 (а.с. 191); Довідку про нарахування та виплату середньої заробітної плати мобілізованим працівникам за період з 01.12.2021 по 18.07.2022 (а.с. 143); список мобілізованих працівників; довідку про виплату простою (а.с. 145); Податкові декларацію з податку на додану вартість за січень 2022, на травень 2022, за червень 2022 (а.с. 146-147, 150-151, 154-155); заяви про повернення з бюджету податку на додану вартість за січень 2022, на травень 2022, за червень 2022 (а.с. 148, 152, 156); наказ від 24.02.2022 №01/95 «Про простій (призупинення роботи)» (а.с. 162); лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 (а.с. 163); витяги з наказів мобілізованих працівників (а.с. 164-172).

Надані відповідачем докази спростовують доводи позивача про відсутність доказів на підтвердження погашення відповідачем суми основного боргу та фінансового становища відповідача.

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач, незважаючи на скрутне фінансове становище, здійснює добровільно часткові оплати на користь позивача, в матеріалах даної справи відсутні докази понесення позивачем збитків. Розмір пені є значним для відповідача, оскільки він не працював у березні, квітні та майже до середини травня 2022, проте продовжував здійснювати погашення заборгованості та оплату праці працівників, частина з яких призвані (мобілізовані) на військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 ГПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, відповідач надав суду докази на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, тоді як позивач не надав суду докази понесення збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення зобов`язань за Договором.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до приписів ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2022 (а.с. 176-177) чистим фінансовим результатом відповідача є збиток у розмірі 45 064 000,00 грн, в т.ч. непередбачені витрати: по оплаті простою працівників - 8 015 721,18 грн, витрати на оплату праці мобілізованим - 2 248 788,26 грн, витрати на оплату податків по мобілізованим 496 001,59 грн, збитки від курсових різниць 15 438 143,00 грн. Чистий дохід від реалізації продукції за 1 півріччя 2022 складає 124 546 000 грн, а в 1 півріччі 2021 - 268 227 000,00 грн, що свідчить про зменшення чистого доходу від реалізації продукції у порівняні з періодом за минулий рік. Крім того, заборгованість Державного бюджету перед відповідачем з відшкодування податку на додану вартість становила 11 631 518,00 грн, що підтверджується заявами про повернення з бюджету податку на додану вартість за січень 2022, на травень 2022, за червень 2022 (а.с. 148, 152, 156).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами відповідача та висновками суду першої інстанції про те, що стягнення з відповідача повної суми заборгованості та вжиття заходів для примусового його виконання призведене до неплатоспроможності підприємства, припинення діяльності, втрату робочих місць для більш як 800 працівників, неотримання податків бюджетом та інших негативних наслідків, що є недопустимим у період воєнного стану в Україні.

З огляду на вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців шляхом сплати щомісячно 2 636 826,30 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповідні на доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах, із застосування норм права, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 03.10.2022 у справі №920/354/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС».

4. Матеріали справи № 920/354/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова