ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа №907/277/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: КОРДЮК Г.Т.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін від:

позивача: Чугунов І.О. (адвокат);

відповідача: Волкова Ю.В. (адвокат, в режимі відеоконференції).

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

Національна енергетична компанія Укренерго від 01.09.2022 №01/37425 (вх.ЗАГС №01-05/2206/22 від

06.09.2022)

на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області

від 03.08.2022 (повний текст - 12.08.2022, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №907/277/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства

Національна енергетична компанія Укренерго, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Атлас Воловець Енерджи, смт.Воловець Закарпатської області

про стягнення 14 900 888,99 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

У квітні 2021 року ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТОВ Атлас Воловець Енерджи про стягнення суми 14 900 888,99 грн заборгованості за договором про приєднання до електричних мереж №09/0197-18 від 26.02.2018, додаткової угоди №1 від 05.05.2018 та додаткової угоди №2 від 26.12.2019, у тому числі 12 442 784,00 грн попередньої оплати, 1 117 130,82 грн пені за несвоєчасний розрахунок, 443 849,44 грн 3% річних та 897 124,73 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2021 у справі №907/277/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2022, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03.08.2022 заяву представника ТОВ Атлас Воловець Енерджи про розподіл судових витрат задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» суму 100 000,00 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Не погодившись із прийнятим додатковим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу в суді першої інстанції в повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає наступні обставини:

- справа №907/277/21 відноситься до категорії справ незначної складності, а Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість судових рішень щодо справ у аналогічних відносинах та не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, оскільки спірні відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України;

- під час судового розгляду не змінювалась правова позиція сторін у справі, а тому відповідачу не потрібно було вивчати додаткові джерела права та законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими сторони у справі обґрунтовували свої вимоги та інші обставини;

- оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям реальності, оскільки фактичне надання професійної правничої допомоги складалося з подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та пояснень;

- в переліку послуг, які були надані відповідачу зазначаються дії та розцінки на ці дії, які не були передбачені умовами договору про надання правової допомоги;

- надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної ефективності таких витрат.

Відповідач заперечуючи доводи апелянта, у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін. Зазначає, що в оскаржуваному додатковому рішенні суд в повній мірі з`ясував обставини даної справи та дійшов висновків, які відповідають обставинам справи. Спростовуючи доводи апелянта про те, що дана справа є незначної складності покликається на п.2 ч.5 ст.12 ГПК України. Крім того, зазначає, що приймаючи оскаржуване додаткове рішення судом проаналізовано надані відповідачем докази на підтвердження наданих послуг, встановлено кількість витраченого адвокатами часу та вартість таких послуг. Крім цього, реальність та дійсність понесених витрат підтверджується банківськими виписками щодо наданих рахунків-фактур.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

В судове засідання з`явився представник апелянта, який надав пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просив таку задоволити.

Представник відповідача взяла участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просила залишити її без задоволення.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка судом.

Статтями 123, 124 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), згідно зі статтею 26 якого адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 13 травня 2021 року між ТОВ «Атлас Воловець Енерджи» та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "ЕКВО" було укладено договір про надання правової допомоги № 0216-2019-1.

Відповідно до п. 4 договору АО "Юридична фірма "ЕКВО" здійснює юридичні консультації, захист та представництво інтересів ТОВ «Атлас Воловець Енерджи» в судах України у справі за позовом ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», зокрема у справі № 907/277/21.

Пунктом 6 договору, сторонами погоджено, що граничний гонорар за правову допомогу, зокрема при розгляді справи в суді першої інстанції становить еквівалент 15 000,00 доларів США.

За умовами п. 6.5 договору всі рахунки виставляються і сплачуються в українських гривнях за курсом Національного Банку України, встановленим на дату виставлення рахунку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач на підставі виставлених адвокатським об`єднанням рахунку-фактури № 17504 від 17.06.2021, № 17724 від 15.07.2021, № 18264 від 11.10.2021 здійснив оплату послуг адвокатів на загальну суму 486 406,25 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №110 від 13.07.2021 на суму 162 982,31 грн, №153 від 06.09.2021 на суму 152517,50 грн, №180 від 12.10.2021 на суму 170906,44 грн.

При цьому, які вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи до кожного рахунку-фактури відповідачем додано детальний опис виконаних АО «Юридична фірма «ЕКВО» робіт/наданих послуг у справі № 907/277/21, в яких окремо зазначено кожну послугу надану адвокатами, кількість витраченого часу та вартість.

Отже, вартість наданих адвокатським об`єднанням відповідачу послуг правничої допомоги заявлених до стягнення з позивача, визначена в розмірі 486 406,25 грн.

Інтереси позивача в судових засіданнях представляли адвокат Волкова Ю.В., яка діяла на підставі ордера № серія АІ № 1153804 від 21 вересня 2021 року; адвокат Лещинець Л.В., який діяв на підставі ордеру серія АО №1032071 від 10 червня 2021 року; адвокат Сочка В.І., що діяв на підставі ордеру серія АО №1022521 від 09 червня 2021 року. При цьому, відзив на позовну заяву подав адвокат Бєлоусов П.І., який діяв на підставі ордеру серія АІ №1118109 від 27 травня 2021 року, а заперечення на відзив та пояснення подала адвокат Волкова Ю.В.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Натомість у частинах п`ятій - сьомій цієї статті Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст.126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З огляду на викладене, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Перевіряючи мотиви часткового задоволення судом першої інстанції заяви відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правову допомогу судовою колегією встановлено, що судом першої інстанції враховано, що послуги надавалися відповідачу різними адвокатами, які займалися вивченням справи, обговорювали аспекти ведення справи у суді та вносили один після одного певні корективи, а також досліджено співмірність заявленої відповідачем суми із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг).

Окрім цього, місцевим господарським судом здійснено аналіз послуг, зазначених у детальному описі виконаних АО «Юридична фірма «ЕКВО» робіт/наданих послуг у справі № 907/277/21.

Більше того, місцевим господарським судом враховано заперечення позивача щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та з урахуванням такого, обґрунтовано задоволено заяву відповідача частково і стягнуто з позивача 100 000 грн на відшкодування понесених витрат.

Щодо вимог апеляційної скарги про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу в суді першої інстанції в повному обсязі, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки, понесення відповідачем витрат на оплату послуг адвокатів стало наслідками дій позивача, пов`язаних зі зверненням до суду з позовом у даній справі, в задоволенні якого судом відмовлено, а відтак, саме він має компенсувати відповідачу понесені витрати на оплату таких послуг .

Доводи апелянта щодо малозначності та незначної складності даної справи спростовуються нормами п.2 ч.5 ст.12 ГПК України, де зазначено, що малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Предметом позову даної справи є вимога про стягнення в сумі 14 900 888,99 грн, а відтак має високу ціну позову та важливе значення для відповідача, що відповідає критерієм співмірності зазначеним у ч.4 ст.126 ГПК України.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, додаткове рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 244, 269, 270 - 271, 275 - 276, 281 - 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.08.2022 у справі №907/277/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.12.2022.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Г.Т. КОРДЮК

О.С. СКРИПЧУК