ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2022р. Справа №905/742/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафталіта", м.Дніпро

до відповідача Фізичної особи-підприємця Огулло Юрія Олександровича, с.Степанівка, Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 29212,51 грн., у тому числі основна заборгованість у сумі 18720,00 грн., інфляційне збільшення у сумі 2785,00 грн., відсотки річних у сумі 2814,67 грн., пеня у сумі 3020,84 грн. та штраф у сумі 1872,00 грн.

Суддя Левшина Г.В.

за участю секретаря судового засідання Лукашенко В.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафталіта", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Огулло Юрія Олександровича, с. Степанівка, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 29212,51 грн., у тому числі основна заборгованість у сумі 18720,00 грн., інфляційне збільшення у сумі 2785,00 грн., відсотки річних у сумі 2814,67 грн., пеня у сумі 3020,84 грн. та штраф у сумі 1872,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №07/22 від 17.01.2022р.

Ухвалою суду від 21.09.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі №905/742/22; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.11.2022р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло платіжне доручення №МАВ2378002 від 22.09.2022р. на підтвердження сплати основної заборгованості позивачу в розмірі 18720,00 грн. за договором №07/22 від 17.01.2022р. Окрім того, відповідач просить суд не застосовувати до нього штрафні санкції у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та активними бойовими діями на території Донецької області (аналогічний документ 05.12.2022р. зареєстровано канцелярією суду).

Ухвалою суду від 16.11.2022р. вирішено розгляд справи №905/742/22 проводити у судовому засіданні з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи призначено на 06.12.2022 року о 09:40 год.; позивачу запропоновано надати свої міркування щодо клопотання відповідача про звільнення його від сплати штрафних санкцій.

В засідання суду 06.12.2022р. сторони не з`явилися.

Ухвалою суду від 06.12.2022р. оголошено перерву в судовому засіданні до 20.12.2022 року об 11:50 год.

20.12.2022р. сторони в засідання суду не з`явилися, будь-яких заяв, клопотань по суті спору не надано.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

17.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Нафталіта (далі -Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Огулло Юрієм Олександровичем (далі - Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №07/22 (далі Договір), за змістом п.1.1 якого Постачальник зобов`язується, передати у власність Покупця нафтопродукти: змащувальні матеріали, автохімія, антифризи (в асортименті) (товар), а Покупець прийняти товар та сплатити за нього, відповідно до умов цього договору.

Згідно п.1.2 договору товар буде постачатися окремими партіями, протягом строку дії цього договору. Кількість, якість, асортимент та ціна товару погоджується сторонами у видаткових накладних на товар. Наявність підписів уповноважених представників сторін на видаткових накладних свідчить про те, що всі відомості зазначені в них є вірними, погодженими та прийнятими сторонами. За цим договором, видаткова накладна на товар є для сторін специфікацією у розумінні статті 266 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.3.7 договору при базисі постачання FСА, DDP СРТ датою поставки товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній на товар та/або товарно-транспортній накладній на товар.

Пунктом 3.11 договору визначено, що належним чином оформлена видаткова накладна на товар або товарно-транспортна накладна на поставку товару є належним підтвердженням отримання товару покупцем.

Покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Постачальник має право відвантажити покупцю товар без передплати та складання відповідної додаткової угоди з погодженням нових стоків оплати. У такому випадку сторони домовились, що покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі договору протягом 21 банківського дня з дати поставки товару (п.п.5.3-5.4 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022р., а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення (п.9.1 договору).

За змістом п.9.3 договору документообіг між сторонами здійснюється за допомогою засобів поштового, електронного, факсимільного або кур`єрського зв`язку. Сторони домовилися, що оригінали документів можуть бути отримані ними після проведення поставки.

Згідно з пунктом 9.4 договору за результатами поставок товару, що були здійснені Постачальником відповідно до заявок Покупця, Постачальник направляє покупцю оригінали видаткових накладних, що підтверджують факт поставки товару, поштою рекомендованим листом або кур`єрською службою за адресою Покупця, вказаною в розділі 10 цього договору.

Покупець не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання двох оригінальних екземплярів документів, що підтверджують факт передачі товару, зобов`язується підписати повноважною особою та скріпити печаткою Покупця й повернути один оригінальний примірник такого документа за адресою Постачальника.

Невиконання Покупцем зобов`язань з підписання та надсилання (повернення) Постачальнику документів у встановлені договором строки та/або не отримання Постачальником від Покупця мотивованої (обґрунтованої) та документально підтвердженої відмови від підписання зазначених документів, або не отримання Постачальником письмового повідомлення про не отримання Покупцем зазначених документів від Постачальника, є згодою Покупця з даними зазначеними у таких документах в редакції Постачальника, без додаткового оформлення такої згоди. Адреси електронної пошти та контакти сторін для обміну документами визначені сторонами у розділі 10 цього договору.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

На виконання умов договору №07/22 від 17.01.2022р. ТОВ "Нафталіта" поставило ФОП Огулло Юрію Олександровичу, товар за видатковою накладною №197 від 17.01.2022р. на суму 18720,00 грн. з ПДВ.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

В матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно з представленою видатковою накладною продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення продавцем умов договору щодо порядку та строків продажу, кількості, асортименту, якості товару.

Крім того, як зазначалось, відповідач відзиву до суду не представив, проте надав платіжне доручення на підтвердження здійснення оплати за спірною поставкою.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку нафтопродуктів на загальну суму 18720,00 грн. в межах договору №07/22 від 17.01.2022р.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як було зазначено, відповідно до п.п.5.3-5.4 договору покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Постачальник має право відвантажити покупцю товар без передплати та складання відповідної додаткової угоди з погодженням нових стоків оплати. У такому випадку сторони домовились, що покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі договору протягом 21 банківського дня з дати поставки товару.

Відтак, враховуючи приписи наведеного вище пункту договору, з огляду на те, що передплата за товар відповідачем не перераховувалась, а поставка продукції відбулась 17.01.2022р., строк виконання зобов`язання з оплати отриманого товару є таким, що настав.

Водночас, за змістом наданого відповідачем супровідного листа від 11.11.2022р. Фізичною особою-підприємцем Огулло Юрієм Олександровичем погашено основний борг за договором №07/22 від 17.01.2022р. на суму 18720,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №МАВ2378002 від 22.09.2022р.

Дослідивши вищезазначений платіжний документ, суд встановив, що погашення заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 18720,00 грн. відбулось під час розгляду справи (12.09.2022р. звернення позивача до суду із розглядуваним позовом згідно з поштовим штемпелем).

За приписами п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору, зокрема, є стягнення з відповідача заборгованості за договором №07/22 від 17.01.2022р. в розмірі 18720,00 грн.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення основного боргу 18720,00 грн., оскільки заборгованість сплачена та спір припинив існування після подачі позову під час розгляду справи судом.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 3020,84 грн. та штрафу у сумі 1872,00 грн.

Так, укладеним сторонами договором передбачено, що у разі несплати, або несвоєчасної оплати вартості отриманого товару, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день, прострочки платежу від вартості несплаченого або невчасно сплаченого товару. У разі якщо термін прострочки оплати перевищує 15 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі десять відсотків від вартості неоплаченого/не своєчасно оплаченого товару. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором (п.6.4 договору).

Отже, нарахування пені та штрафу на суму допущеного відповідачем прострочення виконання грошових зобов`язань відповідає умовам договору, чинному законодавству і обставинам справи.

Поданий позивачем розрахунок пені в сумі 3020,84 грн., нарахованої за період 16.02.2022р. по 16.08.2022р., та 10% штрафу в сумі 1872,00 грн., суд визнає правильним.

Крім того, згідно ст.625 Цивільного кодексу України та п.6.5 договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 28% річних та інфляції.

За висновками суду, розрахунок 28% та інфляції є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, відповідачем заявлене клопотання щодо незастосування до нього штрафних санкцій у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та активними бойовими діями на території Донецької області. Як наголошує відповідач, ним сплачено наявну заборгованість за договором №07/22 від 17.01.2022р. одразу як отримано кошти від власних боржників.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, суд зазначає наступне.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Як вже було зазначено судом, згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі N 902/417/18).

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Одночасно, положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, вказаними положеннями Кодексу передбачено можливість визначення іншого розміру процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами, ніж встановлено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а відтак сторони договору не були позбавлені права встановити відповідну процентну ставку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N902/417/18 висловила правову позицію щодо застосування норм статей 233 Господарського кодексу України та 625 Цивільного кодексу України, які носять універсальний характер та дійшла висновку, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Тобто, таке право (на зменшення розміру неустойки, штрафу, процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, починаючи з 24.02.2022р. в Україні діє воєнний стан.

Як встановлено, місцезнаходженням відповідача у даній справі є село Степанівка у Костянтинівському районі Донецької області, яке знаходиться на території ведення активних бойових дій. При цьому, відповідач є фізичною особою-підприємцем, якою з простроченням, проте, виконано свої грошові зобов`язання перед позивачем за договором.

За висновками суду, у даному випадку в умовах дії воєнного стану в країні, застосування до відповідача штрафних санкцій, нарахованих позивачем, буде застосуванням саме каральних санкцій, невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним тягарем для відповідача.

Одночасно, компенсацією знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати відповідачем буде саме стягнення на користь позивача інфляції за період прострочення.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд зменшує до нуля штрафні санкції, нараховані позивачем.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню у сумі 2785,00 грн. інфляційного збільшення, а решта вимог про стягнення відсотків річних у сумі 2814,67 грн., пені у сумі 3020,84 грн. та штрафу у сумі 1872,00 грн. судом залишено без задоволення.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, скільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 165, 236-241, п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №905/742/22 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафталіта", м. Дніпро до Фізичної особи-підприємця Огулло Юрія Олександровича, с. Степанівка, Донецька область про стягнення суми основного боргу в сумі 18720,00 грн.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафталіта", м. Дніпро до Фізичної особи-підприємця Огулло Юрія Олександровича, с. Степанівка, Донецька область про стягнення інфляційного збільшення у сумі 2785,00 грн., відсотків річних у сумі 2814,67 грн., пені у сумі 3020,84 грн. та штрафу у сумі 1872,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Огулло Юрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафталіта" (49000, м.Дніпро, вул. Глинки, б.7, оф.1218, ) інфляційне збільшення у сумі 2785,00 грн., судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.2022р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина