ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Справа №921/768/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - Залізняк І.І.-представник;

від відповідача - Вітів В.А.-представник;

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Майстер Україна» б/н від 18.08.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2056/22 від 19.08.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2022 (повний текст рішення складено 29.07.2022 )

у справі № 921/768/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Майстер Україна», м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Термобуд-Каркас», м. Тернопіль,

про стягнення заборгованості у розмірі 2 936 860,12 грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

ТОВ «Блок Майстер Україна» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Термобуд-Каркас» про стягнення 2 936 860,12 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №06/3 від 06.03.2018, а саме щодо оплати переданого товару.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2020 у справі №921/768/19 (залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2021) ТОВ «Блок Майстер Україна» відмовлено в позові.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2021 касаційну скаргу ТОВ "Блок Майстер Україна" задоволено частково, рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у справі №921/768/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, ухвалами від 21.02.2022, 10.03.2022 та 11.04.2022 позивачу було запропоновано надати суду:

- оригінали Актів звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 12.06.2019;

- оригінали видаткової накладної № БМ 0000074 від 06.03.2018 щодо поставки рулону;

- товарно - транспортних накладних від 06.03.2018, що торкаються поставки відповідачу рулону;

- за наявності - інші докази поставлення відповідачу цього товару.

Названі документи позивачем не надано.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22.12.2021 у кримінальному провадженні № 1-кс/607/7629/2021 встановлено, що слідчими органами в межах досудового розслідування проводився обшук у приміщеннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Майстер Україна» за адресою: вул. Івана Франка, 20, м. Старокостянтинів, Хмельницька область, з метою виявлення оригіналів видаткової накладної № БМ - 0000074 від 06.03.2018 та ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018, №БМ-0000074/2 від 06.03.2018, №БМ-0000074/3 від 06.03.2018, №БМ-0000074/4 від 06.03.2018, №БМ-0000074/5 від 06.03.2018, а також Акту звірки взаєморозрахунків від 12.06.2019, яких знайдено не було.

Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні 13.06.2022 оригінали первинних документів під час касаційного провадження у справі № 921/768/19 в жовтні 2021 знаходились у м. Києві, після цього (за твердженнями представника позивача) вони були передані до Старокостянтинівської філії ТОВ «Блок Майстер Україна».

За даними представника ТОВ «Блок Майстер Україна» станом на 13.06.2022 оригінали документів не могли бути представленні суду через відсутність відповідних посадових осіб філії. У тому числі через знаходження керівника філії у Збройних силах України.

Проте, як зазначено позивачем під час нового розгляду справи, зокрема в судовому засіданні 13.06.2022 його вимоги підтверджуються, серед іншого первинними документами: видатковою накладною БМ - 0000074 від 06.03.2018, а також товарно - транспортними накладними №БМ-0000074/1 від 06.03.2018, №БМ-0000074/2 від 06.03.2018, №БМ-0000074/3 від 06.03.2018, №БМ-0000074/4 від 06.03.2018, №БМ-0000074/5 від 06.03.2018.

З урахуванням наявності в матеріалах справи засвідчених судом копій частини запитуваних у позивача документів, знятих з оригіналів та не можливості отримання оригіналів письмових доказів повторно в примусовому порядку, в задоволенні клопотань відповідача щодо їх витребування, а також призначення почеркознавчої експертизи цих документів було відмовлено судом першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2022 у справі №921/768/19 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що поданими доказами позивачем належним чином не підтверджено обґрунтованість заявлених до відповідача вимог із визначених ним у позові підстав. Твердження позивача про існування боргу в сумі 2 936 860,12 грн, за укладеним між сторонами договором поставки є менш вірогідними ніж заперечення проти них.

Короткий зміст вимог апеляційної скари та відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Блок Майстер Україна» подано апеляційну скаргу б/н від 18.08.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2056/22 від 19.08.2022), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №921/768/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, стягнути з ТОВ «Термобуд-Каркас» на користь ТОВ «Блок Майстер Україна» заборгованість в сумі 2 936 860,12 грн, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема, скаржник зазначає, що загальна вартість поставленого позивачем товару за договором поставки №06/3 від 06.03.2018 складає 48 249 917, 39 грн., яка була оплачена відповідачем частково у сумі 45 313 057, 27 грн. Відповідно, різниця між вартістю| фактично поставленого товару та його частковою оплатою відповідачем у розмірі 2 936 860, 12 грн і становить предмет заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості.

На думку скаржника, сума вказаної заборгованості випливає з видаткових накладних, які підтверджують постачання позивачем товару на загальну суму 48 249 917,39грн та копій платіжних доручень, за якими відповідач здійснив оплату поставленого товару на загальну суму 45 313 057, 27 грн. Вказані документи є первинними і належним чином свідчать про обсяги здійснених позивачем поставок за договором поставки №06/3 від 06.03.2018 та відповідно отриманих коштів в якості сплати відповідачем. Разом з цим, факт наявності зазначеної вище заборгованості додатково підтверджується фактом складання актів звірок від 12.06.2019 та листів вих. №12/06/19 від 12.06.2019 та №20/05/19 від 20.05.2019.

Також, скаржник наявність двох актів звірки за один і той самий період (01.01.2019 - 12.06.2019) пояснює тим, що в обох актах містяться різні дати здійснених операцій та проведених оплат. За одним актом звірки заборгованість позивача перед відповідачем становить 2 546 293,27 грн, а за іншим актом навпаки заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 865 854,87 грн. Відтак, різниця між цими сумами - 4 319 561,60 грн і є мінімальною сумою заборгованості відповідача перед позивачем. Відтак, скаржник вважає, що обидва акти звірки необхідно було розглядати та досліджувати в сукупності, проте суд першої інстанції цього не зробив і дійшов помилкового висновку щодо різної суми початкового сальдо та невідповідності сумі стягнення. Заперечення відповідача щодо підписання його представниками актів звірки є нічим не обгрунтовані.

Скаржник стверджує, що під час попереднього розгляду справи суди не виготовляли самостійно копії актів звірки, оскільки під час огляду оригіналів суд пересвідчився в тому, що вже наявні в матеріалах справи копії відповідають оригіналам.

Окрім того, на думку скаржника, вищевказані письмові докази у вигляді первинних документів щодо здійснення поставки та подальшої часткової оплати за договором №06/3 від 06.03.2018 повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Копії первинних документів самостійно виготовлені судом першої інстанції під час попереднього розгляду справи при огляді оригіналів документів. Видаткова накладна та ТТН від 06.03.2018 підтверджують факт поставки позивачем Відповідачу рулону оцинкованого на загальну суму 2 936 860,12 грн.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ТТН, мотивуючи це показаннями свідків- водіїв ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), які зазначили у власних поясненнях, що відповідних перевезень 06.03.2018 не здійснювали та зазначає, що показання ОСОБА_1 дають обґрунтовані підстави вважати, що він міг помилитися або не пам`ятати, які саме події відбувалися на початку березня 2018 року. Також показання свідка ОСОБА_2 , на думку скаржника, викликають сумнів у їх достовірності, оскільки він стверджує, що міг помилитися в показаннях щодо подій на початку березня 2018 року.

Скаржник вважає, що в матеріалах справи наявний доказ, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки, а саме лист ТОВ «АВ метал груп» за №324-юр від 26.11.2020, в якому йдеться про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дійсно здійснювали перевезення рулону оцинкованого протягом 01.03.2018-06.03.2018 з м.Хмельницький до м. Тернопіль. Факт поставки може підтверджуватися виключно відповідними первинними документами, а не показаннями свідків, показання свідків не можуть бути належним доказом підтвердження факту поставки.

Щодо постанови Лановецького районного суду від 10.02.2022 у справі №60279/22 скаржник вважає, що остання не встановлює та не підтверджує жодних фактів, які могли б мати значення для справи №921/768/19. Сам лише факт заволодіння працівником відповідача його печаткою не може свідчити про те, що цей працівник використовував печатку з метою створення первинних документів, якими позивач обґрунтовує власні позовні вимоги.

На думку скаржника, у суду першої інстанції не було жодних законних підстав стверджувати, що видаткова накладна №БМ-0000074 від 06.03.2018 та ТТН №БМ-00000~ №БМ-0000074/2, №БМ-0000074/3 №БМ-0000074/4, ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018 були оформлені за допомогою викраденої печатки відповідача.

Скаржник вважає, що листи від 12.06.2019 № 12/06/19 та від 20.05.2019 № 20/05/19 є належними доказами у справі № 921/768/19 та підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем. Фактично листи від 12.06.2019 №12/06/19 та від 20.05.2019 №20/05/19 є копіями паперових доказів, які були направлені відповідачем позивачу за допомогою засобів електронної пошти. Оригінали таких доказів знаходяться у відповідача, підписані та скріплені його печаткою, зареєстровані в журналі вихідної кореспонденції.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував, що електронний лист, який містить скан-копію листа відповідача від 20.05.2019 №20/05/19 на адресу позивача підписаний директором відповідача та скріплений печаткою, підтверджує визнання відповідачем заборгованості перед позивачем станом на 20.05.2019 в розмірі 6 803 853,87 грн. В подальшому відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на суму3 866 993,15 грн, що підтверджується платіжними дорученнями за липень 2019 року, наявними в матеріалах справи. Таким чином, розмір непогашеної заборгованості складає 2 936 860, 12 грн, що відповідає розміру заборгованості за поставку товару, стягнення якої є предметом позовних вимог в цій справі.

На думку скаржника, у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови в огляді нотаріальних копій тих доказів, які вже наявні в матеріалах справи.

Суд першої інстанції під час нового розгляду справи не врахував висновків Верховного Суду і дійшов помилкового висновку про те, що наданих позивачем доказів недостатньо для підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. Оригінали (зокрема, зняті з них судом копії) наданих учасником справи доказів мали бути обов`язково враховані судом першої інстанції під час нового розгляду справи, оскільки очевидно, що такі мають перевагу над тими, які початково подані у формі копії та протирічать оригіналам.

ТОВ «Термобуд-Каркас» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до повторної переоцінки доводів і обставин, які вже неодноразово досліджувались судами і судом касаційної інстанції, рішення Господарського суду Тернопільської області прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відмовлено в задоволенні позовних вимог через безпідставність позову.

Зважаючи на те, що Верховний Суд в постанові від 07.10.2021 погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо недопустимості доказів листів №20/05/2019 від 20.05.2019 та листа №12/06/19 від 12.06.2019, доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції цих листів в якості доказів зводяться до переоцінки доказів і суперечать висновкам Верховного Суду.

ТОВ «БЛОК МАЙСТЕР Україна», ухиляючись від надання для огляду оригіналів первинних бухгалтерських документів: видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018 на суму 2 936 860,12грн та товарно-транспортних накладних від 06.03.2018 свідомо ігнорує висновки постанови КГС Верховного Суду від 07.10.2021.

Відповідач зазначає, що у цій справі суд апеляційної інстанції в судовому засіданні 26.04.2021 за результатами розгляду поданих сторонами клопотань з метою забезпечення принципу рівності сторін перед судом та належного дослідження фактів, на які посилаються сторони в апеляційній скарзі та відзиві на неї, враховуючи висновки суду першої інстанції в частині невідповідності поданих позивачем копій видаткової накладної та ТТН оригіналам, з яких суд зробив копії виключно для їх огляду для встановлення відповідності поданих позивачем копіям і не долучав їх в якості доказів до матеріалів справи, поновив строк та долучив подані сторонами докази до матеріалів справи. Тому при розгляді справи в Господарському суді Тернопільської області, Західному апеляційному господарському суді оригінали видаткових накладних та ТТН судом і сторонами не досліджувались через відмови позивача у їх наданні.

Відповідач стверджує, що жодного разу позивачем до Господарського суду Тернопільської області, колегії Західного апеляційного господарського суду, Касаційного господарського суду не надавались для огляду і дослідження оригінали документів, а саме ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018, ТТН №БМ- 0000074/2 від 06.03.2018, ТТН №БМ-0000074/3 від 06.03.2018, ТТН №БМ- 0000074/4 від 06.03.2018, ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018, видаткова накладна №БМ-0000074 від 06.03.2018 на рулон оцинкований.

Відповідач, заявляючи клопотання про витребування оригіналів доказів та просячи призначити судову експертизу підписів і печатки повністю виконав вимоги вказані в постанові Верховного Суду КГС від 07.10.2021, в той самий час, як позивач вирішив уникнути дослідження оригіналів ТТН №БМ- 0000074/1 від 06.03.2018, ТТН №БМ-0000074/2 від 06.03.2018, ТТН №БМ- 0000074/3 від 06.03.2018, ТТН №БМ-0000074/4 від 06.03.2018, ТТН №БМ- 0000074/5 від 06.03.2018, видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2022, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Блок Майстер Україна" залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Блок Майстер Україна" б/н від 18.08.2022 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2022 у справі №921/768/19 та призначено розгляд справи на 11.10.2022.

У зв`язку із довготривалою повітряною тривогою по всій території України, ракетними обстрілами, задля убезпечення відвідувачів, суддів та працівників апарату Західного апеляційного господарського суду судове засідання 11.10.2022 не відбулося.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.10.2022 призначено розгляд справи № 921/768/19 на 01.11.2022. У судовому засіданні 01.11.2022 оголошено перерву до 22.11.2022.

Розгляд справи 22.11.2022 було перервано в режимі відеоконференцзв`язку через виявлення неналежного функціонування системи відеоконференц-прийому системи "EasyCon", а саме неможливість налаштування коректної роботи системи відеоконференцзв`язку (відсутність інтернету), що підтверджується актом про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 22.11.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 призначено розгляд справи № 921/768/19 на 01.12.2022 .

01.12.2022 розгляд вказаної справи не відбувся у зв`язку із відпусткою судді - члена колегії Орищин Г.В. з 29.11.2022 по 01.12.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 призначено розгляд справи № 921/768/19 на 06.12.2022.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Щодо поданого ТОВ «Блок Майстер Україна» клопотання про признаення судової експертизи б/н б/д (вх.ЗАГС 01-05/2658/22 від 01.11.2022) судова колегія зазначає таке.

Позивач в обгрунтування зазначеного клопотання посилається на те, що суд першої інстанції неодноразово витребовував від позивача оригінали доказів, якими останній обґрунтовував позовні вимоги. Необхідність надання оригіналів доказів була зумовлена запереченнями відповідача, які ґрунтувалися на тому, що директор Поріцький Б.П. не підписував жодних документів. Відтак, суд першої інстанції вбачав за необхідне перевірити належність підписів на первинних документах саме Поріцькому Б.П.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що оригінали первинних документів під час касаційного провадження у справі № 921/768/19 в жовтні 2021 знаходились у м. Києві, після цього вони були передані до Старокостянтинівської філії ТОВ «Блок Майстер Україна». За даними представника ТОВ «Блок Майстер Україна» станом на 13.06.2022 оригінали документів не могли бути представленні суду через відсутність відповідних посадових осіб філії, у тому числі через знаходження керівника філії у Збройних силах України.

ТОВ «Блок Майстер Україна» повідомило, що доступ до оригіналів первинних документів було відновлено і в представника позивача адвоката Залізняка І.І. перебувають оригінали таких доказів:

Видаткова накладна №БМ-0000074 від 06.03.2018;

ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018,

ТТН №БМ-0000074/2 від 06.03.2018;

ТТН №БМ-0000074/3 від 06.03.2018;

ТТН №БМ-0000074/4 від 06.03.2018;

ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018;

Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019-12.06.2019;

Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019-12.06.2019;

Договір №06/03 від 06.03.2018;

Додаток №1 від 06.03.2018 до Договору №06/03 від 06.03.2018.

Оскільки ТОВ «Термобуд-Каркас» стверджує, що його директор Поріцький Б.П. не підписував видаткову накладну та ТТН від 06.03.2018, Додаток №1 до Договору №06/03 від 06.03.2018 та акти звірки взаєморозрахунків, існує необхідність в призначенні судом почеркознавчої експертизи для встановлення особи, яка підписувала вказані первинні документи. Позивач вважає, що встановити всі обставини справи, а саме підтвердити підписання спірних первинних документів саме Поріцьким Б.П. можливо лише шляхом проведення почеркознавчої експертизи.

ТОВ «Термобуд-Каркас» заперечив проти поданого позивачем клопотання про призначення судової експертизи, зазначивши, що останнім в ході розгляду справи неодноразово заявлялось клопотання про призначення судової експертизи, проти якого заперечив ТОВ «Блок майстер Україна», який також і відмовився надати оригінали документів.

В клопотанні про призначення судової експертизи від 01.11.2022 адвокат ТОВ «Блок майстер Україна» Залізняк І.І. просить долучити до матеріалів справи оригінали видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018 на суму 2936860,12 грн та товарно-транспортних накладних БМ-0000074/1 від 06.03.2018 на суму 643 041 грн; БМ-0000074/2 від 06.03.2018 на суму 612 420 грн; БМ-0000074/3 від 06.03.2018 на суму 643 041 грн; - БМ-0000074/4 від 06.03.2018 на суму 612 420 грн; - БМ-0000074/5 від 06.03.2018 на суму 425 938,12 грн на рулон оцинкований, акт звірки взаєморозрахунків (2 шт.), додаток №1 від 06.03.2018 року до договору поставки 06/03 від 06.03.2018 року і просить призначити їхню експертизу.

Відповідач наголосив на тому, що, зважаючи на те, що позивач не надав зазначених доказів для огляду суду першої інстанції, неможливим є їх дослідження в апеляційній інстанції. Разом з цим, висновки щодо нереальності здійснення господарської операції грунтуються не стільки на відсутності для дослідження судом першої інстанції цих документів, а саме доказами відсутності реального руху товару.

Також, відповідач зазначив, що висновки експертизи не можуть спростовувати обставин, на яких ґрунтується рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2022, проведення експертизи не зробить доводи апелянта більш вірогідними супроти послідовних, взаємоповязаних доказів відсутності реального руху товару, а лише призведе до затягування судового розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" від 01.06.2006, яке відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Дана правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судова колегія прпийшла до висновку, що позивачем належним чином не доведено наявність поважних причин для призначення судової експертизи з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява ТОВ «Блок майстер Україна» подана до Господарського суду Тернопільської області 28.11.2019, в підготовчому судовому засіданні відповідачем заперечено позовні вимоги і заявлено клопотання про витребування оригіналів документів на підтвердження позовних вимог, ТОВ «Блок майстер Україна» заперечило проти призначення експертизи.

В ході розгляду справи Західним апеляційним господарським судом в період 2020-2021 р.р. ТОВ «Термобуд-Каркас» повторно заявлялось клопотання про призначення судової експертизи, проти якого заперечив ТОВ «Блок майстер Україна».

При повторному розгляді справи в суді першої інстанції ТОВ «Термобуд-каркас» подавалась до Господарського суду Тернопільської області заява про забезпечення доказів шляхом витребування оригіналів документів і призначення судової експертизи та ТОВ «Блок майстер Україна» заперечував проти клопотання про призначення експертизи.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, ухвалами від 21.02.2022, 10.03.2022 та 11.04.2022 позивачу було запропоновано надати суду:

- оригінали Актів звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 12.06.2019;

- оригінали видаткової накладної № БМ 0000074 від 06.03.2018 щодо поставки рулону;

- товарно - транспортних накладних від 06.03.2018, що торкаються поставки відповідачу рулону;

- за наявності - інші докази поставлення відповідачу цього товару.

Дані вимоги суду позивачем не виконано.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Апеляційну скаргу ТОВ «Блок майстер Україна» скаржником подано 19.08.2022, у зазначеній апеляційній скарзі відсутні клопотання про долучення доказів, призначення судових експертиз, клопотань про продовження строків для надання додаткових доказів чи заяв про призначення судової експертизи останнім не надавалось.

01.11.2022 після спливу процесуального строку для подання нових доказів і звернення із клопотаннями про призначення експертизи, завершення підготовки справи до апеляційного розгляду та фактичного розгляду апеляційної скарги по суті позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення оригіналів документів та призначення судової експертизи. Одночасно з цим, жодних доказів поважності пропущеного строку позивачем не надано.

Судова колегія оцінює критично посилання позивача, як на підставу неможливості подання суду оригіналів спірних документів, відсутність посадової особи філії товариства на виробництві, оскільки зазначена обставина не може розцінюватись, як перешкода власнику чи представнику товариства отримати необхідні документи.

Судова колегія зазначає, що закріплюючи серед принципів господарського судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін, Господарський процесуальний кодекс України обмежив строк подання сторонами доказів та, водночас, поклав на кожну зі сторін ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Разом із тим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що безпідставне поновлення процесуальних строків є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (рішення у справі «Устименко проти України»).

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Окрім того, судова колегія зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання.

Правила регулювання строків для подання доказів (оригіналів), заявлення клопотань про призначення судової експертизи, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя, змагальності і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків необхідно виходити із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об' єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Посилання представника позивача на неможливість проведення експертизи раніше у зв`язку із відсутністю оригіналів документів, судова колегія розцінює критично.

Крім того, зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті у випадку призначення судом експертизи суперечить положенням ч.3 ст.195 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, доводи, наведені скаржником в клопотанні про долучення доказів та призначенні експертизи судовою колегією визнаються необгрунтованими, в зв`язку з чим в задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

ТОВ «Блок Майстер Україна» (постачальник) та ТОВ «Термобуд-Каркас» (покупець) 06.03.2018 уклали договір №06/3, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю товар - рулон оцинкований 2,0 мм оц. (7210) в обсязі, на умовах та в строки, визначені даною угодою, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його на умовах договору (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, кількість та ціна товару зазначається у рахунках та накладних на відпуск товару та вказуються сторонами у додатках, що є невід`ємною частиною договору. Рахунки та накладні складаються на підставі замовлень покупця і оформлюються на кожну партію товару, що поставляється і мають силу специфікацій до цього договору.

Номенклатура і кількість товару визначаються у накладних на відпуск товару і додатках до договору (пункт 2.1 договору).

Строки та місце поставки товару узгоджуються сторонами при поставці кожної партії товару окремо та зазначаються у додатках до договору. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару представнику Покупця після підписання сторонами видаткових накладних на товар (пункти 3.1 - 3.2 договору).

У розділі 4 договору сторони погодили, що ціна товару є договірною і встановлюється в національній валюті України та вказується окремо на кожну партію товару на основі рахунків, виставлених в сторону покупця та зазначаються у додатках, що є невід`ємною частиною договору. Загальна сума цього договору визначається як сума по всіх поставках, здійснених протягом всього терміну дії цього договору, згідно суми всіх накладних на відпуск товару.

Згідно з пунктами 5.2, 5.3 договору ціна погоджується сторонами у додатку/специфікації та включає вартість тари, упакування, маркування, податок на додану вартість. Покупець оплачує поставлений товар за ціною та у порядку, погодженому у додатку/специфікації.

Сторони погоджуються, що податкова накладна за товари або послуги (розрахунки корегування до податкових накладних), складені за цим договором, будуть надані виключно в електронній формі зареєстровані в ЄРПН, складені згідно чинного законодавства про електронні документи, електронний документообіг та електронний цифровий підпис, із заповненням всіх обов`язкових реквізитів з накладанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи та печатками. Підтвердженням надання постачальником покупцю податкових накладних та отримання їх Покупцем є факт реєстрації податкових накладних в ЄРПН через програму M.E.Doc, незалежно від системи (програми), яку Покупець використовує для отримання та реєстрації податкових накладних розрахунків коригування (пункт 5.5 договору).

Згідно з пунктом 9.1 договір набирає сили з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В подальшому сторони укладали додатки до вказаного договору, якими передбачили, що відповідно до пункту 4 вказаного додатку підставою для оплати є даний договір та рахунок фактура, наданий постачальником; оплата за товар здійснюється після відвантаження товару на підставі виставленого рахунку. Згідно з пунктом 5 додатку датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

В матеріалах справи знаходиться, зокрема, копія видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018 на відпуск відповідачу товару на суму 2 936 860,12 грн, яка також співпадає із сумою, заявленою до примусового стягнення. А також товарно - транспортні накладні (ТТН) №БМ-0000074/1, №БМ-0000074/2, №БМ-0000074/3 №БМ-0000074/4, ТТН №БМ-0000074/5 усі за 06.03.2018 щодо поставки цього товару відповідачу.

При цьому, ТОВ «Блок Майстер Україна» надано суду два пакети копій видаткової накладної і ТТН від 06.03.2018 з однаковими реквізитами, але різним змістом.

А саме, подано суду копії видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018, в графі «код УКТЗЕД2 вказано - 721049.00.00, в графі «товар» вказано - лист 2,0оц, кількість - 95,9100000 т на суму 2 936 860,12 грн. Вказана видаткова накладна в графі «отримал(а)» містить відтиск печатки ТОВ «Термобуд-Каркас» та підпис директора товариства - Поріцького Б.П.

Та копії товарно - транспортних накладних, в яких наведені наступні відомості:

- ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018, на суму 643 041 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - лист 2,0 оц, 21т, підпис водія ОСОБА_1 відсутній, відсутні ініціали відповідальної особи вантажоодержувача;

- ТТН №БМ-0000074/2 від 06.03.2018, на суму 612 420 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - лист 2,0 оц, 20т, підпис водія ОСОБА_3 відсутній, відсутні ініціали відповідальної особи вантажоодержувача;

- ТТН №БМ-0000074/3 від 06.03.2018, на суму 643 041 гр., в графі «відомості про вантаж» зазначено - лист 2,0 оц, 21т, підпис водія ОСОБА_2 відсутній, відсутні ініціали відповідальної особи вантажоодержувача;

- ТТН №БМ-0000074/4 від 06.03.2018, на суму 612 420 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - лист 2,0 оц, 20т, загальна сума вказана 0,00, підпис водія ОСОБА_4 відсутній, відсутні ініціали відповідальної особи вантажоодержувача;

- ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018, на суму 425 938,12 грн., в графі «відомості про вантаж» зазначено - лист 2,0оц, 13,91000, підпис водія ОСОБА_5 відсутній, відсутні ініціали відповідальної особи вантажоодержувача (т.2 а.с. 73-86, 93-104, т.3 а.с.64 надалі перший пакет документів).

У зв`язку з тим, що відповідач заперечував факт поставки 06.03.2018 та підписання його директором вказаної видаткової накладної і ТТН від 06.03.2018, суд першої інстанції витребував у позивача оригінали цих доказів.

За результатами здійсненого судом першої інстанції огляду поданих в судовому засіданні 23.09.2020 позивачем оригіналів видаткової накладної і ТТН від 06.03.2018 судом першої інстанції встановлено, що долучені позивачем раніше копії таких документів не відповідають оригіналам.

Зокрема, згідно з виготовленої судом копії з оригіналу видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018, в графі «код УКТЗЕД» вказано - 7210, в графі «товар» вказано - рулон оцин.2,0 мм, кількість - 95,9278569 т на суму 2 936 860,12 грн. Вказана видаткова накладна в графі «отримал(а)» містить відтиск печатки ТОВ «Термобуд-Каркас» - «Для документів» та підпис директора товариства - Поріцького Б.П.

- в ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018 на суму 643 041 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - рулон оцинк.2,00 мм, 21т, наявний підпис водія ОСОБА_1 ;

- в ТТН №БМ-0000074/2 від 06.03.2018, в на суму 612 420 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - рулон оцинк.2,00 мм , 20т, наявний підпис водія ОСОБА_3 ;

- в ТТН №БМ-0000074/3 від 06.03.2018, в на суму 643 041 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - рулон оцинк.2,00мм, 21т, наявний підпис водія ОСОБА_2 ;

- в ТТН №БМ-0000074/4 від 06.03.2018, на суму 612 420 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - рулон оцинк.2,00мм, 20т, наявний підпис водія ОСОБА_4 ;

- в ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018, в на суму 425 938,12 грн, в графі «відомості про вантаж» зазначено - рулон оцинк.2,00мм, 13,91000т, наявний підпис водія ОСОБА_5 , (т.3 а.с. 34-44 другий пакет документів).

Під час нового розгляду справи позивач не надав суду (на його пропозицію, викладену в ухвалах від 21.02.2022, 10.03.2022 та 11.04.2022 ) оригіналів видаткової і товарно - транспортних накладних від 06.03.2018.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, 13.06.2022 представником ТОВ «Блок Майстер Україна» на запитання суду уточнено, що первинними документами, що пітверджують позовні вимоги є надані в останньому пакеті щодо поставки «рулона оцинкованого». Копії з оригіналів цих документів були засвідчені судом (т. 3 а.с. 33-44).

Обґрунтованих причин одночасної наявності у позивача двох пакетів накладних з однаковими реквізитами, але різним змістом його представники не навели.

Відповідно до змісту ТТН від 06.03.2018 (на які посилається позивач) перевізником «рулона оцинкованого» зазначено ТОВ «АВ Метал Груп» (м. Дніпро).

Хоча надана позивачем специфікація №1 від 12.02.2018 до договору поставки №879/ХМ від 12.12.2016, укладеного між ТОВ «Блок Майстер Україна» (м. Київ) та ТОВ «АВ Метал Груп» (м. Дніпро) (як постачальником), оформлена ще до правочину і спірної поставки з відповідачем, в умовах постачання рулону оцинковано у специфікації вже було вказано склад постачальника - м. Тернопіль (т.4 а.с.213).

Наявність такого складу в «АВ Метал Груп» у м. Тернополі станом на 12.02.2018 позивачем не підтверджено.

У поданих позивачем

ТТН №БМ-0000074/1 від 06.03.2018 вказано автомобіль МАН НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 ;

ТТН №БМ-0000074/2 від 06.03.2018 вказано автомобіль РЕНО НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , водій ОСОБА_3 ;

ТТН №БМ-0000074/3 від 06.03.2018 вказано автомобіль ДАФ НОМЕР_5 , причіп НОМЕР_6 , водій ОСОБА_2 ;

ТТН №БМ-0000074/4 від 06.03.2018 вказано автомобіль ДАФ НОМЕР_7 , причіп НОМЕР_8 , водій ОСОБА_4 ;

ТТН №БМ-00000074/5 від 06.03.2018 вказано автомобіль ДАФ НОМЕР_9 , причіп НОМЕР_10 , водій ОСОБА_5 .

Згідно з наданою Головним сервісним центром РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області довідкою від 06.04.2021 №31/19-1184

власником автомобілю МАН НОМЕР_1 , зазначеному в ТТН БМ-0000074/1) є ОСОБА_6 ;

власником причепу НОМЕР_2 (зазначеному в ТТН БМ-0000074/1) є ОСОБА_7 ;

власником автомобілю РЕНО НОМЕР_3 та причепу НОМЕР_4 (зазначених у в ТТН №БМ-0000074/2) є ОСОБА_8 ;

власником автомобіля ДАФ НОМЕР_14 та причепу НОМЕР_11 (зазначених у ТТН №БМ-0000074/3) є ОСОБА_9 ;

власником автомобілю ДАФ НОМЕР_7 (вказаному у ТТН №БМ-0000074/4) та причепу НОМЕР_8 (вказаному у ТТН №БМ-0000074/4) є ОСОБА_10 ;

власником автомобілю ДАФ НОМЕР_15 (вказаному у ТТН №БМ-0000074/5) є ОСОБА_11 та причепу НОМЕР_16 (вказаному у ТТН №БМ-0000074/5) є ТОВ «Рікое» (т.5 а.с.122).

У наданому на адвокатський запит представника відповідача листі від 23.09.2020 (т.4 а.с.169) ТОВ «АВ Метал Груп» повідомило, що вказане товариство не здійснювало 06.03.2018 на адресу відповідача (вантажоодержувача) перевезень вантажу автомобілями МАН НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_12 , причіп НОМЕР_13 , ДАФ НОМЕР_5 , причіп НОМЕР_6 , автомобіль ДАФ НОМЕР_7 , причіп НОМЕР_8 , ДАФ НОМЕР_9 , причіп НОМЕР_10 .

Перелічені транспортні засоби у власності ТОВ «АВ Метал Груп» станом на 06.03.2018 не перебували, вказані у ТТН водії не працювали. База ТОВ «АВ Метал Груп» знаходиться в м. Хмельницькому.

Проте, у наданому на адвокатський запит представника позивача листі від 26.11.2020 (т.4 а.с.224) ТОВ «АВ Метал Груп» повідомило, що перевезення рулону оцинкованого на суму 2 936 860,12 грн все ж здійснювалось, але транспортними засобами, які не належать цьому товариству та фізичними особами, які не є штатними його працівниками.

Доказів наявності правових підстав для використання названих транспортних засобів та водіїв ТОВ «АВ Метал Груп» не навело.

Водночас, на адвокатські запити представників відповідача власники зазначених автомобілів повідомили наступне (т.5 а.с. 120,121,124,141-145):

- ТОВ «Рікое Україна» вказало, що зазначене товариство не здійснювало жодних перевезень на адресу ТОВ «Термобуд-Каркас»;

- ФОП Федун В.Б. повідомив, що автомобіль ДАФ НОМЕР_17 та причіп НОМЕР_6 не здійснювали перевезення 06.03.2018 рулону чи листа оцинкованого в м. Тернопіль;

- ФОП Крук О.В. повідомив, що автомобіль РЕНО НОМЕР_3 та причіп НОМЕР_13 не здійснювали перевезення 06.03.2018 рулону чи листа оцинкованого в м. Тернопіль;

- ФОП Залевський Р.С., який використовував автомобіль МАН НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 на підставі укладеного з ОСОБА_6 договору оренди, повідомив, що вказані транспортні засоби не здійснювали перевезення 06.03.2018 рулону чи листа оцинкованого в м. Тернопіль;

- ФОП Ревуцький К.С. повідомив, що автомобіль ДАФ НОМЕР_9 під кермуванням водія ОСОБА_5 не здійснював перевезення 06.03.2018 на адресу ТОВ «Термобуд-Каркас» в м.Тернопіль.

Згідно з листом слідчого відділу Тернопільського районного управління поліції від 20.05.2021 № 7949/9/2-2021 (т.6 а.с.2) допитані у межах кримінального провадження № 0003673 в якості свідків водії, вказані в ТТН від 06.03.2018 повідомили, що за ними дійсно були закріплені транспортні засоби, які вказані в накладних. Однак, перевезень листа чи рулону оцинкованого 06.03.2018 року вони не здійснювали і їм не відомо чому у цих ТТН внесено їх дані. Підписи на накладних про прийняття товару для наступного перевезення їм не належать; ТОВ «Блок Майстер Україна» їм не відоме.

Про це ж зазначили водії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у заявах свідків, адресованих господарському суду у справі 921/768/19, в порядку ст. 88 ГПК України (т.8 а.с. 13-15).

Свої пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтвердили в судовому засіданні 07.07.2022 року.

Як зазначалось вище, на оригіналі видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018 представленої суду 23.09.2020 міститься печатка відповідача «для документів», а на ТТН №БМ-0000074/1, №БМ-0000074/2, №БМ-0000074/3 №БМ-0000074/4, ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018 із написом «Термобуд-Каркас».

Заперечуючи проти отримання товару по накладних від 06.03.2018 відповідач зазначив про те, що печатка «для документів» не виготовлялась ТОВ «Термобуд-Каркас» взагалі.

З приводу використання іншої печатки відповідачем подано постанову Лановецького районного суду від 10.02.200 у справі №60279/22, якою ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.51 КУпАП - (т.9 а.с.106).

Протиправні дії ОСОБА_12 полягали у тому, що займаючи посаду керівника відділу збуту ТОВ «Термобуд-Каркас» він неодноразово і незаконно використовував печатку відповідача у березні 2018 та 2019 року для створення первинних документів з ТОВ «Блок Майстер Україна».

Згадана постанова суду набрала законної сили та ніким станом на 22.07.2022 не скасована.

Відповідно до наданих відповідачем оборотно - сальдових відомостей, пояснень його представників та інших доказі, вказана у накладних від 06.03.2018 продукція ТОВ «Термобуд-Каркас» (покупцем за договором) не отримувалась, не обліковувалась, не зберігалась та не використовувалась у господарській діяльності.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано.

Щодо поданих позивачем на підтвердження своїх вимог копій Актів звірки взаєморозрахунків з відповідачем слід зазначити, що в матеріалах справи містяться три варіанти таких актів.

В одному примірнику копії Акту звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 12.06.2019 (т.1 а.с.18) кінцеве сальдо на користь позивача складає 6 865 854,87 грн. На копії акту вбачається печатка відповідача та підпис від імені його директора Поріцького Б.П.

На копії іншого примірника Акту звірки взаєморозрахунків за цей самий період (т.2 а.с.105) кінцеве сальдо вказує вже на заборгованість позивача перед відповідачем в сумі - 2 546 293,27 грн.

На копії третього Акту за період з 01.01.2019 - 26.11.2019 (т.1 а.с.20) сальдо на користь позивача складає 2 936 860,12 грн. На цій копії акту відсутня печатка відповідача та підпис його посадової особи.

В усіх актах не відображена спірна операція за 06.03.2018, а сума початкового сальдо є різною та не співпадає із заявленою до стягнення.

Проти підписання двох варіантів актів звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 12.06.2019 відповідач заперечив.

На неодноразові пропозиції суду під час нового розгляду справи позивач не надав оригіналів Актів звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 12.06.2019.

Копії з оригіналів цих документів не виготовлялись судом під час попереднього розгляду справи та не оглядались ним у встановленому процесуальним законом порядку, у т.ч. в судовому засіданні 24.06.2020.

Щодо відображення спірної поставки у податковій звітності сторін слід зазначити наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі №826/13597/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, задоволено позов ТОВ «Блок Майстер Україна» та зобов`язано ДФС України зареєструвати податкову накладну №6 від 06.03.2018, складену позивачем.

При цьому, у складеній самим позивачем податковій накладній №6 від 06.03.2018 (т.2 а.с. 87) зазначено про поставку відповідачу 06.03.2018 95,91 т листа 2,0 оцинкованого в сумі 2 936 860,12 грн, а не рулона оцинкованого 2,0 мм, в кількості - 95,93 т, на відпуск якого посилався позивач під час нового розгляду справи.

Окрім того, під час провадження у згаданій адміністративній справі представники ТОВ «Блок Майстер Україна» у позові та відзиві на апеляційну скаргу податкового органу доводили адміністративному суду обставини виконання покупцем свого грошового зобов`язання - сплату товариством «Термобуд-Каркас» 2 936 860,12 грн за товар відпущений йому 06.03.2018 (т.5 а.с. 18-28).

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Тернопільській області від 23.09.2020 та пояснень представників відповідача, на час прийняття рішення у господарському спорі ТОВ «Термобуд-Каркас» не відобразило у своєму податковому кредиті суми ПДВ від спірної операції щодо поставки, вважаючи її такою, що не відбулась.

Також позивач вважає належними доказами наявності заборгованості відповідача надіслані останнім листи №20/05/2019 від 20.05.2019 та №12/06/19 від 12.06.2019 (том 1, а.с. 166-167), зі змісту яких вбачається визнання покупцем наявної у нього заборгованості перед постачальником за видатковою накладною від 06.03.2018.

Разом з тим відповідач підписання даних листів своїм керівником та їх надіслання постачальнику заперечує.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини щодо виконання договору поставки.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків( ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до приписів ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

За ч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тлумачення наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару корелює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

У справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання обсягу (кількості) поставленого відповідачу товару за договором, його ціни, розміру оплати та, як результат, суми боргу за поставлений товар, стягнення якої є предметом даного позову.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушене, самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

В той же час, надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, належить суду.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

З огляду на існуючий стандарт оцінки доказів, зокрема балансу вірогідностей, суд першої інстанції правмоірно прийшов до висновку, що твердження позивача про існування боргу в сумі 2 936 860,12 грн, за укладеним між сторонами договором поставки є менш вірогідними, ніж заперечення проти них.

Щодо посилання скаржника на акти звірки взаєморозрахунків, підписані обома сторонами за період з 01.01.2019-12.06.2019, які, як стверджує скаржник, суд першої інстанції не взяв до уваги, судова колегія зазначає таке.

Скаржник наявність двох актів звірки за один і той самий період (01.01.2019 - 12.06.2019) пояснює тим, що в обох актах містяться різні дати здійснених операцій та проведених оплат. За одним актом звірки заборгованість позивача перед відповідачем становить 2 546 293,27 грн, а за іншим актом - 6 865 854,87 грн. Відтак, різниця між цими сумами - 4 319 561,60 грн є мінімальною сумою заборгованості відповідача перед позивачем. Скаржник вважає, що обидва акти звірки необхідно було розглядати та досліджувати в сукупності.

Також, скаржник зазначив, що під час попереднього розгляду справи суди не виготовляли самостійно копії актів звірки, оскільки під час огляду оригіналів суд пересвідчився в тому, що вже наявні в матеріалах справи копії відповідають оригіналам. Відтак, необхідності у виготовленні цих самих копій в суду не було. Крім цього, в судовому засіданні 22.07.2022 представник Позивача надавав суду для огляду нотаріально завірені копії цих актів звірки, проте суд першої інстанції безпідставно відмовився їх оглядати.

Щодо наведеного, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог надано лише копії актів звірок розрахунків. В матеріалах справи містяться три варіанти копій таких актів, усі з яких різняться своїм змістом і заперечуються відповідачем.

Дві копії акта звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 12.06.2019 містять різне за сумою та протилежне за змістом кінцеве сальдо.

На третій копії акта за період з 01.01.2019 - 26.11.2019 відсутня печатка відповідача та підпис його посадової особи.

В усіх актах не відображена спірна операція за 06.03.2018, а сума початкового сальдо є різною та не співпадає із заявленою до стягнення.

Проти підписання двох варіантів актів звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 12.06.2019 відповідач заперечив.

На неодноразові пропозиції суду під час нового розгляду справи позивач не надав оригіналів актів звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 12.06.2019.

Копії з оригіналів цих документів не виготовлялись судом під час попереднього розгляду справи та не оглядались ним у встановленому процесуальним законом порядку, у т.ч. в судовому засіданні 24.06.2020.

Також, судова колегія зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Сам лише акт звірки, підписаний уповноваженими на його підписання особами не може бути достатнім доказом заборгованості, якщо інформація, відображена в ньому не підтверджена первинними документами (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 904/5545/18, від 27.07.2018 у справі №905/1141/16, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18)

Окрім того, наданими позивачем копіями первинних документів не спростовуються заперечення відповідача.

Щодо твердження скаржника, що належними доказами у справі № 921/768/19 та такими, що підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем є листи №20/05/2019 від 20.05.2019 та №12/06/19 від 12.06.2019 судова колегія зазначає, що із змісту поданих ТОВ «Блок Майстер Україна» листів вбачається визнання покупцем наявної у нього заборгованості перед постачальником за видатковою накладною від 06.03.2018. Разом з тим відповідач підписання даних листів своїм керівником та їх надіслання постачальнику заперечує та зазначає, що позивачем протягом розгляду справи не надано суду доказів отримання відповідачем актів звірки взаєморозрахунків та листів №20/05/2019 від 20.05.2019 та №12/06/19 від 12.06.2019 з електронної пошти ТОВ «ТЕРМОБУД- КАРКАС».

Однак, скаржник стверджує, що такі листи надійшли на його адресу з офіційної електронної адреси ТОВ "Термобуд-Каркас" - . Разом з тим, відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру судових рішень, сформованих станом на 12.06.2019, та станом на 20.05.2019, офіційною електронною адресою товариства є .

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що в долучених позивачем роздруківках (скрін-шотів), якими позивач обґрунтовує свої доводи про отримання вказаних листів, не зазначено, з якої електронної пошти такі листи надіслані, самого повідомлення також немає.

Щодо посилань на те, що відповідач сам вказав свою електронну пошту в листі від 05.10.2018 слід зазначити, що вказана переписка велась між сторонами у жовтні 2018 року, в той час як спірні листи датовані травнем-червнем 2019 року і як зазначено вище, станом на дати їх складання офіційною електронною адресою було - .

Згідно зі ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Не може вважатися належним письмовим доказом і не може бути доказом у справі роздруківка електронного листування, яка не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (аналогічна правова позиція викладена у постанах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19).

Під час повторного розгляду суд першої інстанції з врахуванням позиції постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2021 у даній справі правомірно прийшов до висновку не приймати до уваги листи №20/05/2019 від 20.05.2019 та №12/06/19 від 12.06.2019, отже доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції цих листів в якості доказів зводяться до переоцінки доказів і суперечать висновкам Верховного Суду.

Щодо твердження скаржника, що первинні документи, а саме: видаткова накладна №БМ-0000074 від 06.03.2018 та ТТН №БМ-0000074/1, №БМ-0000074/2, №БМ-0000074/3 №БМ-0000074/4, №БМ-0000074/5 від 06.03.2018, за допомогою яких позивач доводив власні позовні вимоги щодо підтвердження здійснення поставки та подальшої часткової оплати за договором №06/3 від 06.03.2018, повністю відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, судова колегія зазначає таке.

Згідно з п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 і зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1998 за № 128/2568 - основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна за встановленою формою.

ТОВ «Блок Майстер Україна» надано суду два пакети копій видаткової накладної і ТТН від 06.03.2018 з однаковими реквізитами, але різним змістом.

Обґрунтованих причин одночасної наявності у позивача двох пакетів накладних з однаковими реквізитами, але різним змістом його представники не навели.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, в судовому засіданні 13.06.2022 представником ТОВ «Блок Майстер Україна» на запитання суду уточнено, що первинними документами, що підтверджують позовні вимоги є ті, що торкаються поставки «рулона оцинкованого». Копії з оригіналів цих документів були засвідчені судом.

Відповідно до змісту ТТН від 06.03.2018 (на які посилається позивач) перевізником «рулона оцинкованого» зазначено ТОВ «АВ Метал Груп» (м. Дніпро).

Проте, матеріалами справи відтверджується, що зазначені в накладних транспортні засоби у власності ТОВ «АВ Метал Груп» станом на 06.03.2018 не перебували, вказані у ТТН водії не працювали.

Доказів наявності правових підстав для використання названих транспортних засобів та водіїв ТОВ «АВ Метал Груп» не навело.

В той же час, власники зазначених автомобілів та вказані в ТТН водії повідомили про свою не причетність до перевезення.

Також, помилковим є твердження скаржника, що видаткова накладна та ТТН від 06.03.2018 підтверджують факт поставки позивачем відповідачу рулону оцинкованого на загальну суму 2 936 860,12 грн.

Окрім того, з метою встановлення обставин використання печаток відповідача, останнім було серед іншого зазначено, що на оригіналі видаткової накладної №БМ-0000074 від 06.03.2018 представленої суду 23.09.2020 міститься печатка відповідача «для документів», а на ТТН №БМ-0000074/1, №БМ-0000074/2, №БМ-0000074/3 №БМ-0000074/4, ТТН №БМ-0000074/5 від 06.03.2018 із написом «Термобуд-Каркас» .

Заперечуючи проти отримання товару по накладних від 06.03.2018 відповідач вказав на те, що печатка «для документів» не виготовлялась ТОВ «Термобуд-Каркас» взагалі.

З приводу використання іншої печатки відповідачем подано постанову Лановецького районного суду від 10.02.2022 у справі №60279/22, якою Буяра С.Я. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст.51 КУпАП.

Протиправні дії Буяра С.Я. полягали у тому, що займаючи посаду керівника відділу збуту ТОВ «Термобуд-Каркас» він неодноразово і незаконно використовував печатку відповідача у березні 2018 та 2019 року для створення первинних документів з ТОВ «Блок Майстер Україна».

Згадана постанова суду набрала законної сили та ніким станом на 22.07.2022 не скасована, та в силу ч.6 ст.75 ГПК України має преюдеційне значення для господарського суду.

Відповідно до наданих відповідачем оборотно - сальдових відомостей, пояснень його представників та інших доказів, вказана у накладних від 06.03.2018 продукція ТОВ «Термобуд-Каркас» (покупцем за договором) не отримувалась, не обліковувалась, не зберігалась та не використовувалась у господарській діяльності.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано.

Окрім того, відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у даній справі).

Щодо посилання скаржника на те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2019 у сг- №826/13597/18 у справі №826/13597/18 лише підтверджує факт реальності господарської операції з поставки 06.03.2018 позивачем на користь Відповідача товару на загальну суму 2 936 860Д2 грн, судова колегія зазначає таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі №826/13597/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, задоволено позов ТОВ «Блок Майстер Україна» та зобов`язано ДФС України зареєструвати податкову накладну №6 від 06.03.2018, складену позивачем.

При цьому, у складеній самим позивачем податковій накладній №6 від 06.03.2018 (т.2 а.с. 87) зазначено про поставку відповідачу 06.03.2018 95,91 т листа 2,0 оцинкованого в сумі 2 936 860,12 грн, а не рулона оцинкованого 2,0 мм, в кількості - 95,93 т, на відпуск якого посилався позивач під час нового розгляду справи.

Окрім того, під час провадження у згаданій адміністративній справі представники ТОВ «Блок Майстер Україна» у позові та відзиві на апеляційну скаргу податкового органу доводили адміністративному суду обставини виконання покупцем свого грошового зобов`язання - сплату ТОВ «Термобуд-Каркас» 2 936 860,12 грн за товар відпущений йому 06.03.2018 (т.5 а.с. 18-28).

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Тернопільській області від 23.09.2020 та пояснень представників відповідача даних в судових засіданнях, на час прийняття рішення у господарському спорі ТОВ «Термобуд-Каркас» не відобразило у своєму податковому кредиті суми ПДВ від спірної операції щодо поставки, вважаючи її такою, що не відбулась.

Таким чином поданими доказами позивачем належним чином не підтверджено обґрунтованість заявлених до відповідача вимог із визначених ним у позові підстав.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2021 у справі №921/707/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2022 у справі №921/768/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Майстер Україна» б/н від 18.08.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2056/22 від 19.08.2022) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19.12.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.