ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Справа№ 910/6474/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання - Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 20.12.2022

перевіривши матеріали апеляційної скарги Дочірного підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.06.2021(повний текст рішення складено та підписано 20.06.2022)

у справі №910/6474/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт"

про стягнення 134 266,76 дол. США

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Антонов" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" про стягнення 134 266,76 дол. США (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем всупереч умовам договору не виконано обов`язок щодо перерахування вартості реалізованої продукції, наданої позивачем відповідачу відповідно до умов зазначеного договору, в повному обсязі та у визначені Договором строки, а тому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 58 077,00 дол. США та 76 189,76 дол. США пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/6474/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" на користь Державного підприємства "Антонов" основний борг у розмірі 49 250,00 дол. США, пеню у розмірі 1 155 629 грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 37 356 грн. 41 коп.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2021 касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 у справі № 910/6474/20 в оскаржуваній частині скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. При цьому суд касаційної інстанції скасував рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 лише в оскаржуваній частині, тобто лише стосовно задоволених, згідно вказаних судових рішень, позовних вимог.

09.06.2022 Господарським судом міста Києва прийнято рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" на користь Державного підприємства "Антонов" 49 250,00 (сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) дол. США основного боргу, 1 155 629 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 18 коп. пені та 37 356 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість) грн. 41 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що положеннями Договору передбачено обов`язок відповідача перерахувати позивачу суму грошових коштів визначених договором (1477500,00 доларів США за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера), не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі, враховуючи недоведеність вини комітента щодо порушення строку поставки продукції за Контрактом, що призвело до нарахування та утримання штрафних санкцій в сумі 49 250,00 дол. США, відсутність в матеріалах справи доказів перерахування позивачу 49 250,00 дол. США відповідно до умов Договору комісії, вимоги позивача про стягнення з відповідача 49 250,00 дол. США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем вчинялися дії щодо затягування переговорного процесу з підписання договору комісії, що в подальшому вплинуло на строки підписання указаного договору. Також апелянт зазначає, що позивачем не надано у строки визначені договором відповідні документи для отримання дозволів та митного оформлення товару. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано висновки Касаційного господарського суду Верховного суду висловлені у постанові від 29.07.2021 та невірно зроблено обчислення та нарахування пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Коробенко Г.П., Кравчук Г.П.,Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6474/20 та відкладено розгляд питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги Дочірного підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6474/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6474/20 за апеляційною скаргою Дочірного підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" та призначено розгляд справи.

На адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами апеляційної скарги, зазначає про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач у своєму відзиві зазначає, що судом першої інстанції надано оцінку всім обставинам справи, враховано висновки Верховного суду висловлені у постанові від 29.07.2021 прийнятій у даній справі та просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити оскаржуване рішення без змін. Позивач зазначає, що ним добросовісно та у визначені строки вчинялися всі необхідні дії для укладення і виконання умов договору комісії, документи для отримання дозволів і митного оформлення надані в межах строків, визначених договором, а отже відсутня вина позивача у порушенні строків передачі товару та виконання договору комісії.

У судовому засіданні 22.11.2022 оголошувалась перерва на 20.12.2022.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно зі статтею 1012 Цивільного кодексу України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до частини 1 статті 1016 Цивільного кодексу України, комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою.

Статтею 1024 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за договором комісії, зокрема у випадку, якщо він або субкомісіонер вжив усіх заходів щодо вчинення правочину, але не міг його вчинити за обставин, які від нього не залежали.

Судом встановлено, що 08.06.2018 між Державним підприємством "Антонов", як комітентом (надалі за текстом також - позивач) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державним госпрозрахунковим зовнішньоторгівельним підприємство "Спецтехноекспорт", як комісіонером (надалі за текстом також - відповідач), укладено Договір комісії № STE-1-156-Д/К-17 (надалі за текстом також - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, комітент доручає комісіонерові, а комісіонер зобов`язується від свого імені, за дорученням та за рахунок комітента, за плату вчинити правочин (укласти зовнішньоекономічний контракт) щодо поставки (продажу) запчастин до військово-транспортних літаків Ан-32 (надалі - продукція), найменування, перелік та істотні умови якого визначаються сторонами в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.10, 3.1.15 Договору, комісіонер зобов`язується за дорученням та за рахунок комітента здійснити необхідну передконтрактну роботу та укласти контракт з покупцем на умовах, передбачених цим договором. У разі необхідності, та за попереднього письмового погодження з комітентом, вчинити інші (допоміжні) правочини, спрямовані на забезпечення виконання доручення комітента за цим договором, у тому числі шляхом залучення відповідних агентів. У термін протягом 10 робочих днів з дня виконання зобов`язань надати комітенту звіти комісіонера, а також копії документів, що його підтверджують, завірених печаткою комісіонера. Протягом 10 днів з дати підписання контракту з покупцем, надати комітенту завірену копію підписаного контракту.

Комітент у свою чергу зобов`язується, зокрема, передати на комісію відповідно до умов цього договору продукцію згідно з розділом 5 цього договору протягом строків вказаних в додатку № 1 до Договору; сплатити комісіонеру комісійну плату на умовах, визначених розділом 7 цього Договору; відшкодувати витрати, які здійснив комісіонер у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим договором на умовах, визначених розділом 9 цього Договору (п. п. 3.2.1, 3.2.5, 3.2.6 Договору).

Відповідно до пунктів 5.8, 5.9 Договору, приймання-передача продукції проводиться представниками комісіонера та комітента з оформленням акту приймання-передачі. Дата підписання акту приймання-передачі є підтвердженням виконання комітентом зобов`язань за даним Договором в частині, що стосується передачі продукції комісіонеру для її реалізації покупцю.

Пунктом 6.6 Договору визначено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється через банк покупця протягом 10 банківських днів з дня подачі комісіонером документів у банк і така плата буде зарахована на банківський рахунок комітента протягом 10 банківських днів з дня подачі комісіонером документів у банк, але не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно з п. 5.8.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за виконання доручення зазначеного в даному договорі комісіонер отримує комісійну плату (що включає в себе ПДВ, який підлягає сплаті комісіонером з отриманої комісійної плати), у розмірі 9% від загальної погодженої комітентом ціни продажу продукції за цим договором і складає 132 975,00 доларів США.

Згідно з пунктом 8.1 Договору, отримані грошові кошти за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.8. Договору.

Сторони погодили, що перерахування грошових коштів за цим договором буде відбуватися у валюті контракту (п. 8.2 Договору).

Відповідно до пункту 9.4 Договору, комітент відшкодовує комісіонеру документально підтверджені витрати та понесені збитки, яких він зазнав з вини комітента при вчиненні контракту з покупцем щодо продукції, стосовно якої вчиняється правочин, визначений п. 1.1 даного договору.

Додатком № 1 до Договору, визначено, що перша партія продукції загальною вартістю 492 500,00 дол. США повинна бути відвантажена протягом 90 днів з дати отримання копії контракту згідно п. 3.1.15 Договору, друга партія продукції загальною вартістю 492 500,00 дол. США повинна бути відвантажена протягом 330 днів з дати отримання копії контракту згідно п. 3.1.15 Договору, третя партія продукції загальною вартістю 492 500,00 дол. США повинна бути відвантажена протягом 515 днів з дати отримання копії контракту згідно п. 3.1.15 Договору.

07.08.2018 сторонами було підписано Протокол узгодження розбіжностей № 1 до Договору комісії № STE-1-156-Д/К-17 від 08.06.2018.

Листом № 31.1/82/6252-18 від 25.07.2018, відповідачем позивачу було направлено копію Контракту № AIR HQ/NMO/AN-32/91230/29ED/240/ENG D3(Q)11271/PUR/STE-1-111-K/KE-17, який отримано позивачем 30.07.2018.

Листом № 532/9249-18 від 17.08.2018 позивач повідомив відповідача, що 27.08.2018 перша партія продукції буде готова до передачі.

Згідно листа № 31.1/116/7781-18 від 19.09.2018 відповідач попросив позивача перенести строки передачі першої партії продукції до отримання необхідних документів (ліцензії ДСЕКУ на здійснення експорту, банківської гарантії, акредитиву).

Листом № 31.1/105/8244-18 від 04.10.2018 відповідач проінформував позивача про готовність до відвантаження першої партії виробів за Договором, починаючи з 17.10.2018; листом № 31.1/105/8529-18 від 18.10.2018 відповідач звернувся до позивача з проханням розглянути можливість зменшення розмірів ящика (по ширині) шляхом демонтажу деяких складових частин кіля та подальшої збірки в країні замовника, оскільки, розміри виготовленого ящика для перевезеного кіля перевищують внутрішні габарити морського контейнера.

Позивач, листом № 532/12454-18 від 31.10.2018 повідомив відповідача про зменшення розміру ящика для перевезення кіля та попросив надіслати точну дату прибуття комісії на прийомку продукції.

Листом № 532/14330-18 від 06.12.2018 позивач зазначив, що продукція згідно Договору комісії № STE-1-156-Д/К-17 буде готова до відвантаження 06.12.2018.

Матеріалами справи підтверджується та встановлено судом , що 17.01.2019 комітент передав, а комісіонер прийняв першу та другу партію продукції, а 21.02.2019 третю партію продукції по узгодженій номенклатурі і цінам, що вказані в Додатку № 1 до Договору. Вартість кожної з трьох партій продукції становить 492 500,00 дол. США.

Факт прийому-передачі визначених партій продукції підтверджується Актами приймання-передачі продукції, копії яких додано позивачем до позову.

Судом також встановлено, що за поставлену продукцію в рамках виконання доручення комітента, позивачу були перераховані грошові кошти трьома платежами, а саме: 21.06.2019 - 280 209,05 дол. США, 02.08.2019 - 625 600,00 дол. США та 17.12.2019 - 49 250,00 дол. США.

25.05.2020 між сторонами було підписано Звіт комісіонера, яким погоджено, що залишок коштів комітента на рахунку комісіонера для забезпечення виконання доручення комітента відповідно до умов комісії станом на 25.05.2020 становить 8827,00 дол. США. Не узгоджена сума витрат комітента становить 49 250,00 дол. США , стягнення якої, а також нарахована пеня в розмірі 1155629,18 грн., є предметом даного спору.

Судом також встановлено, що перерахування коштів за актами приймання-передачі продукції від 17.01.2019 (перша та друга партія продукції) мало були здійснено не пізніше 17.04.2019, за актом приймання-передачі продукції від 21.02.2019 (третя партія) - не пізніше 22.05.2019.

26.06.2019 між позивачем та відповідачем підписано Звіт комісіонера, у якому зазначено, що станом на 21.06.2019 від Інозамовника на виконання контракту було отримано платіж у розмірі 492 500,00 дол. США з утриманням банком в якості штрафних санкцій 49 250,00 дол. США. Заборгованість комісіонера перед комітентом станом на 26.06.2019 склала 98 391,06 дол. США. Погоджена комітентом сума витрат - 64 649,89 дол. США, не узгоджена сума витрат - 49 250,00 дол. США.

25.05.2020 сторонами було підписано Звіт комітента, у пункті 4 якого зазначено, що на виконання контракту від Інозамовника станом на 31.07.2019 отримано платіж у розмірі 985 000,00 дол. США за мінусом комісії банка кореспондента та з утриманням банком в якості штрафних санкцій 49 250,00 дол. США.

Таким чином, як зазначалось вище, залишок коштів комітента на рахунку комісіонера для забезпечення виконання доручення комітента відповідно до умов Договору, станом на 25.05.2020, становить 8 827,00 дол. США (з урахуванням заборгованості комісіонера перед комітентом у сумі 98 391,06 дол. США). Не узгоджена сума витрат - 49 250,00 дол. США.

Тобто, фактично, заявлена до стягнення сума основного боргу у розмірі 58 077,00 дол. США, складається із 8 827,00 дол. США залишку коштів на рахунку комісіонера та 49 250,00 дол. США неузгодженої суми витрат (штрафні санкції банку країни замовника).

Стосовно вимоги про стягнення 8 827,00 дол. США , то оскільки, згідно рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/6474/20 було відмовлено у задоволені позовної вимоги про стягнення 8 827,00 дол. США, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2021 вказане рішення у цій частині не скасовано та є чинним, ця вимога судом не розглядається.

А стосовно стягнення основного боргу в розмірі 49 250,00 дол. США (неузгодженої суми витрат), суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктом 9.4 Договору, комітент відшкодовує комісіонеру документально підтверджені витрати та понесені збитки, яких він зазнав з вини комітента при вчиненні контракту з покупцем щодо продукції, стосовно якої вчиняється правочин, визначений п. 1.1 Договору.

Як зазначалось, згідно Додатку № 1 до Договору вбачається, що перша партія продукції повинна бути відвантажена протягом 90 днів з дати отримання копії Контракту відповідно до пункту 3.1.15 даного Договору.

Пунктом 3.1.15 Договору визначено, що комісіонер протягом 10 (десяти) днів з дати підписання контракту з покупцем зобов`язаний надати комітенту завірену копію підписаного контракту.

Суд встановив, що відповідно до умов Договору (пункт 3.1.15 Договору) листом №31.1/82/6252-18 від 25.07.2018 відповідачем позивачу було направлено копію Контракту №AIR HQ/NMO/AN-32/91230/29ED/240/ENG D3(Q)11271/PUR/STE-1-111-K/KE-17, який було отримано позивачем 30.07.2018.

Отже, перша партія продукції повинна бути відвантажена позивачем відповідачу не пізніше 28.10.2018.

Листом № 532/9249-18 від 17.08.2018 позивач повідомив відповідача, що 27.08.2018 перша партія продукції буде готова до передачі.

Водночас, листом № 31.1/116/7781-18 від 19.09.2018 відповідач просив позивача перенести строки передачі першої партії продукції до отримання необхідних документів (ліцензії ДСЕКУ на здійснення експорту, банківської гарантії, акредитиву) та зазначив, що затримка в отриманні документів відбулася у зв`язку з затримкою остаточного підписання договірних документів за вказаним договором комісії, яке відбулося 07.08.2018, а роз`яснення для подачі документів до ДСЕКУ отримано лише 03.09.2018.

Як встановлено судом, листом № 31.1/105/8244-18 від 04.10.2018 відповідач проінформував позивача про готовність до відвантаження першої партії виробів за Договором, починаючи з 17.10.2018.

Разом з тим, у листі № 532/11570-18 від 10.10.2018 ДП Антонов зазначило, що відповідачем не було надано інформації стосовно складу комісії та повторно просило в найкоротші терміни повідомити персональний склад представників відповідача, а також, вказало, що інформація щодо габаритів першої партії вантажу була надана відповідачу в листі № 532/10377-18 від 13.09.2018.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта, що затримка остаточного підписання договірних документів за вказаним договором комісії (на що він, зокрема, посилається як на причину затримки в отриманні документів для експорту продукції) сталася саме з вини позивача. Матеріали справи підтверджується що, позивачем вчинено всі необхідні дії для виконання своїх зобов`язань по договору комісії.

Відповідно до частини 1 статті 1014 Цивільного кодексу України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно умов Контракту (пункт 6) сторони передбачили, що поставка першої партії виробів здійснюється продавцем (ДП ДГЗП Спецтехноекспорт ) протягом 6 місяців з дати набуття чинності Контрактом. Датою набуття чинності Контрактом є 13.03.2018. Тобто, продукція мала бути поставлена продавцем покупцю не пізніше 13.09.2018.

Пунктом 16 Контракту визначено, що покупець має право, також, утримати з продавця пеню у розмірі 0,5% від загальної ціни невчасно поставлених/непоставлених виробів за даним Контрактом за кожен тиждень прострочення поставки або його частини, але не більше 10% загальної ціни виробів, що не були поставлені вчасно.

Разом з тим, перша партія продукції за умовами Договору комісії мала бути відвантажена позивачем відповідачу не пізніше 28.10.2018.

З урахуванням встановленого, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку, що навіть у випадку відвантаження продукції в межах визначеного Договором комісії строку (з 14.09.2018 по 28.10.2018), відповідач в будь-якому випадку порушив строк поставки продукції відповідно до умов Контракту, що в свою чергу призвело до застосування до нього санкцій, визначених п. 16 Контракту, а оскільки, положеннями Договору передбачено обов`язок відповідача перерахувати позивачу суму грошових коштів визначених договором не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі, враховуючи недоведеність вини комітента щодо порушення строку поставки продукції за Контрактом, що призвело до нарахування та утримання штрафних санкцій в сумі 49 250,00 дол. США та відсутність в матеріалах справи доказів перерахування позивачу зазначеної суми відповідно до умов Договору комісії.

Звідси вимоги позивача про стягнення з відповідача 49 250,00 дол. США є обґрунтованими та підлягають задоволенню саме в іноземній валюті, оскільки, як правильно зазначив суд 1-ї інстанції з посиланням на приписи ч 1 ст. 1022 та ст. 533 ЦК України, у комісіонера виникає обов`язок лише перерахувати валютну виручку, де іноземна валюта як засіб платежу не використовується, так як вона вже є власністю комітента ( позивача у справі) і відбувається лише її повернення.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 76 189,76 дол. США пені за прострочення термінів розрахунків комісіонера з комітентом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 13.5 Договору за прострочення термінів розрахунків комісіонера з комітентом, на вимогу комітента комісіонер зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення, але не більше 10% від загального розміру суми, що не була сплачена вчасно.

Згідно з пунктом 8.1 Договору, отримані грошові кошти за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно пункту 5.8. Договору.

Згідно умов Договору розрахунок за першу та другу партії товару мав бути здійснений не пізніше 17.04.2019, за третю партію - не пізніше 22.05.2019.

Судом встановлено, що грошові кошти за продукцію, поставлену за контрактом в рамках виконання доручення комітента були перераховані позивачу трьома платежами, а саме: 21.06.2019 - 280 209,05 дол. США, 02.08.2019 - 625 600,00 дол. США та 17.12.2019 - 492 50,00 дол. США, тобто з порушенням п. 8.1 Договору щодо здійснення термінів розрахунків комісіонера з комітентом.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку нарахування пені судом першої інстанції та не знайдено порушень як в арифметичних розрахунках, так і в застосуванні норм права, зокрема положень ст. 192, 533 ЦК України та ст. 343 ГК України за якими не передбачено встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, наслідком чого є обчислення та стягнення пені в даному спорі лише у національній валюті України - гривні, розмір якої, з урахуванням положень ст. 256-258, 261, 267 ЦК України та заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, становить 1 155 629,18 грн.

При цьому суд 1- інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем неправомірно здійснено нарахування пені щодо кожної партії продукції відносно суми 44 8175 дол. США (вартість продукції за виключенням комісійної плати), оскільки, включення до суми заборгованості документально підтверджених витрат комісіонера щодо яких в останнього не виникає обов`язку з перерахування їх комітенту, є неправомірним. Натомість обґрунтованою сумою боргу, щодо якої здійснюється нарахування пені за порушення строків розрахунків за першу партію продукції є 329 459,05 дол. США, за другу та третю партії - 674 850,00 дол. США., а обґрунтованим періодом нарахування за першу партію продукції щодо суми 280 209,05 дол. США є період з 18.04.2019 по 20.06.2019, щодо 49 250,00 дол. США з 18.04.2019 по 23.06.2019, за другу партію з 18.04.2019 по 01.08.2019, за третю партію з 23.05.2019 по 01.08.2019. Надалі, ураховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо пені, з огляду на заявлені позивачем періоди нарахування, дату звернення до суду з даним позовом - 06.05.2020, суд дійшов правильного висновку про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 18.04.2019 по 05.05.2019, оскільки позовна давність до зазначених вимог за вказаний період сплинула, що в силу статті 267 Цивільного кодексу України має наслідком відмову в позові в цій частині. З урахунням курсових коливань долару США у періоди, за який нараховується пеня, враховуючи положення пункту 13.5 Договору та встановлені законодавчі обмеження щодо максимального розміру пені, обґрунтованою сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача за порушення розрахунків за першу партію продукції є сума у розмірі 227 103,08 грн., за другу партію - 530 803,26 грн. та за третю партію - 397 722,84 грн. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 76 189,76 дол. США (станом на дату звернення із позовом - 28.04.2020 еквівалентно 2 064 932,97 грн.) підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1 155 629,18 грн.

Суд апеляційної інстанції з`ясував, що судом першої інстанції вірно здійснено кваліфікацію правовідносин, які склалися між сторонами, досліджено правову природу прав і обов`язків кожної зі сторін, які виникають з договору комісії та вірно з`ясовано, що комісіонером було отримано оплату за свої послуги в повному обсязі, при цьому не вчинено всіх належних дій для своєчасного виконання цього договору відносно розрахунку з комітентом.

Щодо інших доводів, наведених у апеляційній скарзі відповідача, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне. Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2022 у справі №910/6474/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм процесуального законодавства, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги), згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"- Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2022 у справі №910/6474/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт"- Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт".

4. Матеріали справи № 910/6474/20 повернути Господарському суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.12.2022.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук