РІШЕННЯ

05 грудня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/350/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

за участю секретаря судового засідання Касюдик О.О.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ЕРІДОН", вул. Б.Хмельницького, буд.35, с.Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Буропідривник", вул. Максимівська, 1, с. Киданці, Збаразький район, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в сумі 1 314 557,96 грн, в тому числі: 700 000,00 грн - основного боргу, 214 653,75 грн - 36% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, 214 653,75 грн - процентів за користування товарним кредитом та 185 250,46 грн - пені.

За участю представників:

Позивача: Нерода В.Ю., адвокат (в режимі відеоконференції)

Відповідача: Містерман В.М., адвокат

Відповідно до ст.197 ГПК України, за клопотанням позивача, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою спеціалізованої програми фіксування відеоконференцій "EasyCon".

В судовому засіданні 05.12.2022 року, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: 01.08.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН", с. Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Буропідривник", с.Киданці, Збаразький район, Тернопільська область, про стягнення 700 000,00 грн - основного боргу, 214 653,75 грн - 36% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, 214 653,75 грн - процентів за користування товарним кредитом та 185 250,46 грн - пені (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог вх.№5675 від 01.09.2022, вх.№6190 від 21.09.2022, вх.№6342 від 28.09.2022, вх.№6561 від 06.10.2022, вх.№6642 від 11.10.2022, вх.№6770 від 14.10.2022, вх.№7086 від 28.10.2022, вх.№7886 від 24.11.2022 та вх.№7940 від 25.11.2022, які судом прийняті, про що постановлено відповідні (в т.ч. протокольної форми) ухвали).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 05.09.2022 року на 10:00 год, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов та відповіді на відзив.

В подальшому, з метою виконання завдань підготовчого провадження, в підготовчих засіданнях оголошувались перерви до 03.10.2022 та до 10.10.2022, про що постановлено протокольної форми ухвали та повідомлено представників сторін.

Ухвалою суду від 10.10.2022 строк підготовчого провадження відповідно до ч.3 ст.177 ГПК України продовжено на 30 днів, розгляд справи відкладено на 07.11.2022 на 11:30 год.

В підготовчому засіданні 07.11.2022 судом розглянуто і задоволено клопотання відповідача (вх. №7344 від 07.11.2022) про продовження строку на подання відзиву на позов, прийнято поданий відповідачем відзив на позов (вх.№7345 від 07.11.2022) та, з метою з`ясування позицій сторін, продовжено строк підготовчого провадження у справі відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; оголошено перерву до 21.11.2022 до 10:00 год.

21.11.2022 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 28.11.2022 на 10:00 год.

В судовому засіданні 28.11.2022 суд перейшов до розгляду справи по суті, який продовжено в судовому засіданні 05.12.2022.

Позиції учасників справи.

Представник позивача в судових засіданнях заявлені вимоги (з урахуванням прийнятих судом заяв про зменшення розміру позовних вимог) підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив (вх.№7622 від 15.11.2022), поясненнях (вх.№7754 від 21.11.2022) та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за Договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 та не оплатив своєчасно і в повному обсязі вартість товару, поставленого згідно Додатків №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 та №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до Договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 700 000 грн, яка залишилась несплаченою станом на дату розгляду даної справи, а також 214 653,75 грн - 36% річних, нарахованих від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, 214653,75 грн - процентів за користування товарним кредитом та 185 250,46 грн пені.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов (вх.№7345 від 07.11.2022) та запереченнях на відповідь на відзив (вх.№7729 від 18.11.2022). Підтвердив наявність непогашеної заборгованості по Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 станом на час розгляду справи в розмірі 690 000 грн, повідомивши про погашення ще 10000 грн в процесі розгляду даної справи, однак відповідних доказів суду не представив. Просить суд відмовити у стягненні нарахованих 36% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору (як компенсаційного платежу), а також процентів за користування товарним кредитом та пені. При цьому посилається на положення статті 233 Господарського кодексу України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до яких суд у передбачених законом випадках вправі зменшити розмір санкцій і процентів річних.

Вказує, що невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 мало місце в результаті форс-мажорних обставин, що підтверджено висновком Рівненської торгово-промислової палати №56.05/434 від 24.10.2022. У зв`язку із військовими діями та запровадженням воєнного стану, підприємство було змушене майже на два місяці зупинити виробничу діяльність, в підтвердження чого долучено, зокрема, копії наказу ТОВ "Буропідривник" №2 від 24.02.2022 "Про призупинення виробничої діяльності на підприємстві", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 28.04.2022 №47 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 28.04.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 28 квітня 2022 року №47", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 16.05.2022 №53 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 16.05.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 16 травня 2022 року №53" та інші документи. Після відновлення роботи відповідач відновив сплату боргу, хоча й невеликими сумами, оскільки об`єми виконаних підприємством робіт скоротилися майже на 70%.

Позивач у відповіді на відзив (вх.№7622 від 15.11.2022) з приводу наведених відповідачем обставин заперечив. Зокрема, вказує на те, що боржник свідомо погодився на підписання договору поставки із визначеними умовами та був обізнаним щодо усіх його положень, в тому числі і пунктом 6.7, яким передбачено сплату компенсаційного платежу в розмірі 36% річних як особливого виду цивільно-правової відповідальності, передбаченого ст.625 ЦК України. Щодо посилання на форс-мажорні обставини, то просить суд врахувати положення п.8.8.5 Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, неповідомлення боржником у визначені Договором строки позивача про настання форс-мажорних обставин з долученням належних доказів, а також те, що поставлений згідно Додатку №271/22/194/2-МО від 20.01.2022 товар мав бути оплачений у строк до 11.02.2022 тобто до настання тих обставин, які, на думку боржника, звільняють його від відповідальності. Крім того, вважає необґрунтованими твердження відповідача щодо неможливості проведення ним бурових та вибухових робіт по підприємству ПрАТ "Тернопільський кар`єр" в період після 24.02.2022, оскільки основний вид діяльності відповідача згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, передбачає широкий спектр прибуткових напрямів діяльності.

Додатково, у запереченнях на відповідь на відзив (вх.№7729 від 18.11.2022) відповідач просить суд врахувати, що ТОВ "Буропідривник" не здійснює інших видів діяльності, крім проведення буро-вибухових робіт, в підтвердження чого долучив фінансову звітність за 9 місяців 2022 року та оборотно-сальдову відомість по рахунку №361 за 9 місяців 2022 року. Вказує, що заявлені у позовній заяві нарахування в розмірі 614 557,96 грн є непосильним фінансовим тягарем для ТОВ "Буропідривник", що може поставити під загрозу існування даного підприємства, а також існування іншого стратегічного підприємства ПрАТ "Тернопільський кар`єр", для якого відповідач здійснює виконання бурових та вибухових робіт. Після 24.02.2022 відповідач неодноразово звертався до Торгово-промислової палати і в м.Тернополі, і в м.Рівне з проханням надати документ, який підтверджує настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед позивачем. Проте лише 24.10.2022 Рівненська торгово-промислова палата надала висновок №56.05/434, яким підтвердила факт виникнення істотних обставин по договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, що унеможливлюють виконання Покупцем своїх зобов`язань перед Постачальником.

У поясненнях (вх.№7754 від 21.11.2022) позивач просить не брати до уваги надану відповідачем фінансову звітність за 9 місяців 2022 року, оскільки така не містить доказів її відправки та прийняття контролюючим органом, а також оборотно-сальдову відомість по рахунку №361 за 9 місяців 2022 року, оскільки така містить інформацію про взаємовідносини боржника з іншими контрагентами, достовірність якої перевірити не видається можливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

- 09 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буропідривник" (Покупець) укладено Договір поставки №271/22/194, у відповідності до умов якого (п.п.1.1, 1.2) Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього Договору поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого Товару. Найменування, асортимент та кількість Товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною.

В пунктах 2.1-2.3 Договору сторони погодили, що ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього Договору.

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору.

Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Умови оплати визначено сторонами в розділі 3 Договору.

Так, оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки Товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка Товару на підставі Рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п.3.1).

Сторони також погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі курс Міжбанку). Для визначення "курсу Міжбанку" Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі "Джерело курсу іноземних валют") (п.3.2).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору.

Крім відповідальності, встановленої в п.6.1 цього Договору, Покупець за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення (п.6.2 Договору).

Також в п.6.7. Договору сторони дійшли згоди, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 36% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

В п.6.8 Договору сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього Договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Відповідно до п.9.2 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Також, сторонами підписано Додатки до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, а саме:

1) Додаток №271/22/194-1/МО від 10.01.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, відповідно до якого сторонами узгоджено асортимент, кількість, ціну Товару, що підлягає поставці (мінеральні добрива), всього загальною вартістю 1 324 999,80 грн (з ПДВ).

Пунктом 3 вказаного Додатку визначено, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем за цінами та в загальній вартості, що вказана у видаткових накладних на Товар. У тому випадку якщо курс долара США на Міжбанку (на сайті http://minfin.com.ua) збільшиться по відношенню до курсу долара США, що був використаний при формуванні видаткових накладних на Товар, Покупець зобов`язується здійснювати оплату отриманого товару до курсу Міжбанку, який склався на дату проведення оплати.

Оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

100,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 09.02.2022р.

У разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 5 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару (п.4 Додатку).

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару (п.5 Додатку).

2) Додаток №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, відповідно до якого сторонами узгоджено асортимент, кількість, ціну Товару, що підлягає поставці (мінеральні добрива), всього загальною вартістю 2 772 000,41 грн (з ПДВ).

Пунктом 3 вказаного Додатку визначено, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

100,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 11.02.2022р.

У разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 5 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару (п.4 Додатку).

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару (п.5 Додатку).

3) Додаток №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, відповідно до якого сторонами узгоджено асортимент, кількість, ціну Товару, що підлягає поставці (мінеральні добрива), всього загальною вартістю 1 386 000,20 грн (з ПДВ).

Пунктом 3 вказаного Додатку визначено, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

100,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 03.03.2022р.

У разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 5 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару (п.4 Додатку).

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару (п.5 Додатку).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач повністю виконав свої зобов`язання за Договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 та передав відповідачу Товар (мінеральні добрива) згідно вищезазначених видаткових накладних на загальну суму 4 097 000,20 грн, які підписані представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток. Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не заперечується.

Зокрема, на виконання додатку №271/22/194-1/МО від 10.01.2022 до Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 відповідачу було поставлено товари згідно видаткових накладних: №3644 від 26.01.2022 на суму 662 499,90 грн та №3645 від 26.01.2022 на суму 662 499,90 грн, всього на суму 1 324 999,80 грн.

Відповідач повністю оплатив вартість поставленого товару згідно вказаного Додатку в сумі 1 324 999,80 грн відповідно до платіжних доручень №38 від 18.01.2022 на суму 300000,00 грн та №66 від 04.02.2022 на суму 1 024 999,80 грн.

На виконання додатку №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 до Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 відповідачу було поставлено товари згідно видаткових накладних: №3670 від 07.02.2022 на суму 693 000,10 грн та №3687 від 07.02.2022 на суму 693000,10 грн, всього на суму 1 386 000,20 грн.

Відповідач здійснив оплату товару на загальну суму 1 285 000,00 грн, відповідно до платіжних доручень: №55 від 24.01.2022 на суму 100000,00 грн, №71 від 10.02.2022 на суму 300000,00 грн, №93 від 15.02.2022 на суму 100000,00 грн, №94 від 17.02.2022 на суму 200000,00 грн., №101 від 18.02.2022 на суму 50000,00 грн, №106 від 22.02.2022 на суму 200000,00 грн, №159 від 05.05.2022 на суму 40000,00 грн, №167 від 13.05.2022 на суму 10000,00 грн, №214 від 07.06.2022 на суму 30000,00 грн, №217 від 08.06.2022 на суму 50000,00 грн, №236 від 17.06.2022 на суму 25000,00 грн, №240 від 21.06.2022 на суму 30000,00 грн, №247 від 23.06.2022 на суму 20000,00 грн, №266 від 07.07.2022 на суму 100000,00 грн, №277 від 19.07.2022 на суму 30000,00 грн.

Непогашена сума заборгованості за Додатком №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 станом на дату звернення з позовом становила 101 000,20 грн.

На виконання додатку №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 відповідачу було поставлено товари згідно видаткових накладних №6536 від 16.02.2022 на суму 693 000,10 грн та №6539 від 16.02.2022 на суму 693 000,10 грн.

Відповідач не здійснював оплати товару, у зв`язку з чим сума заборгованості за вказаним додатком станом на дату звернення з даним позовом становила 1 386 000,20 грн.

У зв`язку із непроведенням своєчасної та повної оплати за отриманий товар згідно додатків №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 та №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, позивач звернувся із даним позовом про стягнення 1487000,40 грн заборгованості, а також нарахованих за час прострочення 36% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, процентів за користування товарним кредитом та пені.

При цьому слід зазначити, що після відкриття провадження у даній справі відповідач частково сплатив суму заборгованості за додатками №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 та №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 в розмірі 787 000,40 грн (відповідні докази долучено до матеріалів справи), у зв`язку з чим позивачем зменшено заявлену до стягнення суму основного боргу з 1 487 000,40 грн до 700 000,00 грн.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач викладені у позовній заяві обставини щодо наявності заборгованості за договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 не спростував, доказів погашення заявленого до стягнення основного боргу в сумі 700 000,00 грн станом на дату розгляду справи не подав, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН" в частині стягнення 700 000,00 грн основного боргу за договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання по оплаті за отриманий товар за Договором, позивач також просить стягнути з відповідача 214 653,75 грн - 36% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, 214 653,75 грн процентів за користування товарним кредитом, а також 185 250,46 грн пені (нарахованих за період з 12.02.2022 до 26.07.2022 за Додатком №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 на суму боргу 101 000,20 грн, та за період з 04.03.2022 до 26.07.2022 за Додатком №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 на суму боргу 1 386 000,20 грн).

Щодо вимоги про стягнення 36% процентів за користування товарним кредитом.

Відповідно до частин 1, 5 ст.694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вже зазначалось вище, в п.п.4, 5 Додатків №271/22/194-2/МО від 20.01.2022 та №271/22/194-3/МО від 15.02.2022 до договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 передбачено, що у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 5 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Таким чином, передбачена умовами додатків до Договору плата за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних є за своєю правовою природою процентами за користування чужими грошовими коштами в розумінні ст.536 ЦК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 36% річних за користування товарним кредитом в сумі 214653,75 грн, суд вважає, що такі розраховані відповідно до вимог чинного законодавства та положень укладеного сторонами договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення 36% річних, слід зазначити таке.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти річних, про які йдеться у ч.2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

В пункті 6.7. Договору поставки сторони дійшли згоди щодо збільшеного розміру процентів річних, зазначивши, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 36% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Здійснивши перевірку правильності нарахування заявлених до стягнення 36% річних в сумі 214 653,75 грн, відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, суд прийшов до висновку, що такі нараховано правомірно.

Щодо вимоги про стягнення 185 250,46 грн пені, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із вимогами ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 6.2. Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 визначено, що Покупець за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За умовами пункту 6.8. Договору, нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього Договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Здійснивши перевірку правильності нарахування штрафних санкцій - 185 250,46 грн пені, суд вважає його арифметично правильним.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що невиконання зобов`язань по оплаті отриманого товару за договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022 мало місце в результаті форс-мажорних обставин, що підтверджено висновком Рівненської торгово-промислової палати №56.05/434 від 24.10.2022, суд зазначає наступне.

Приписами статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, яка не залежить від волі особи, яка допустила порушення зобов`язання, та повністю звільняє таку особу від відповідальності, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17 зроблено висновок про те, що:

- відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється в Україні відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2015 №44(5) (далі - Регламент).

Згідно п.3.3. Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 8.8 Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022 передбачено, що Сторона, яка порушила свої зобов`язання за Договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, що виникли після укладення Договору внаслідок подій надзвичайного характеру, та які Сторона не могла ні передбачити, ні запобігти їм розумними заходами.

При цьому, згідно пп.8.8.1 Договору Сторони домовились, що під обставинами непереборної сили (далі - форс-мажор) розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору, а саме:

а) надзвичайні обставини громадського життя (війни, суспільні безладдя, у тому числі терористичні акти й воєнні дії, навіть без офіційного оголошення війни, закриття сухопутних та водних шляхів, заборона (обмеження) експорту/імпорту, експропріація, примусове вилучення, реквізиція та інше);

б) заборонні й обмежувальні акти державних органів, зміна законодавства.

Згідно з п.8.8.2. Договору, Сторона, яка зазнала дії форс-мажору та внаслідок цього не в змозі виконати зобов`язання за Договором, повинна негайно звернутися до компетентних органів для фіксації таких обставин, а також не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання та припинення таких обставин письмово та обгрунтовано, сповістити про це іншу Сторону. Несвоєчасне повідомлення про форс-мажор та/або ненадання підтвердження форс-мажору позбавляє Сторону права посилатися на нього як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором.

Сторони домовились, що підтвердженням форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчене настання та тривалість форс-мажору (пп.8.8.3).

Згідно п.п.8.8.4., 8.8.5 Договору строк виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором продовжується на строк дії форс-мажору. Якщо період дії форс-мажору перевищує 1 (один) місяць або у разі відсутності підтвердження настання та тривалості форс-мажору понад 1 місяць з дати повідомлення про початок форс-мажору від Сторони, яка зазнала дії форс-мажору, інша Сторона має право розірвати Договір шляхом надсилання письмового повідомлення іншій Стороні. Договір вважається розірваним з дати отримання такого повідомлення.

Дія форс-мажорних обставин не поширюється на виконання сторонами взятих на себе грошових зобов`язань з оплати отриманого товару або сплати штрафних санкцій, крім випадків, коли форс-мажорні обставини призвели до зупинення або затримки в роботі банківської системи України та до зупинення затримки безготівкових розрахунків між суб`єктами господарювання.

Відповідач в підтвердження виникнення обставин непереборної сили посилається на висновок Рівненської торгово-промислової палати №56.05/434 від 24.10.2022, у якому, зокрема, зазначено про те, що ТОВ "Буропідривник" на момент укладення Договору постачання із ТОВ "Фірма Ерідон" не змогло передбачити такої надзвичайної ситуації, як введення воєнного стану на території України, що має суттєвий вплив на виконання своїх договірних зобов`язань, отже не відповідає за таку обставину; підтверджено факт виникнення істотних обставин по Договору поставки №271/22/194 від 09.01.2022, укладеного між ТОВ "Буропідривник" та ТОВ "Фірма Ерідон" внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливлюють виконання Покупцем своїх зобов`язань перед Постачальником.

Крім того, відповідач просить суд врахувати, що у зв`язку із військовими діями та запровадженням воєнного стану, підприємство було змушене майже на два місяці зупинити виробничу діяльність, в підтвердження чого долучено, зокрема, копії наказу ТОВ "Буропідривник" №2 від 24.02.2022 "Про призупинення виробничої діяльності на підприємстві", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 28.04.2022 №47 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 28.04.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 28 квітня 2022 року №47", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 16.05.2022 №53 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 16.05.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 16 травня 2022 року №53" та інші документи.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду, викладений у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, де вказано:

- повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору;

- водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Відповідач не надав суду доказів повідомлення іншої сторони (позивача) у строк, визначений п.8.8.2. Договору, про настання форс-мажорних обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за Договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022, що позбавляє ТОВ "Буропідривник" права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань по оплаті отриманого товару за договором поставки №271/22/194 від 09.01.2022.

Поряд з цим, при прийнятті рішення, суд враховує наступне.

Частиною третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта (а в даному спорі позивач навіть не вказує про наявність таких), то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (такого висновку дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі №902/417/18).

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та відсотків річних є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки та відсотків річних.

Слід зазначити, що розмір можливого зменшення штрафних санкцій законодавчо не врегульований. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та відсотків річних та розмір, до яких вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи обставини даної справи та приймаючи до уваги, що:

- умовами укладеного сторонами договору поставки погоджено, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару, що має на меті компенсувати можливі збитки позивача, пов`язані із коливаннями курсу продажу долара США або Євро до гривні;

- інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 36% процентів за користування товарним кредитом, нарахованих на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, що є фактично відсотками за користування чужими коштами;

- нарахування 214 653,75 грн 36% відсотків річних відповідно до ст.625 ЦК України, які носять компенсаційний характер, а також пені в розмірі 185 250,46 грн здійснено позивачем за період з 12.02.2022 до 26.07.2022, тобто в основному після введення в країні 24.02.2022 воєнного стану;

- відповідачем в процесі розгляду справи здійснено погашення основного боргу в сумі 787000,40 грн, що становить більше 50% заявленої до стягнення суми основного боргу за договором;

- наведені відповідачем у відзиві на позов обставини, а також долучені копії: наказу ТОВ "Буропідривник" №2 від 24.02.2022 "Про призупинення виробничої діяльності на підприємстві", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 28.04.2022 №47 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 28.04.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 28 квітня 2022 року №47", витягу з рішення Ради оборони Тернопільської області від 16.05.2022 №53 "Про запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в області", розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації від 16.05.2022 "Про введення в дію рішення ради оборони від 16 травня 2022 року №53" вказують на неможливість здійснення повноцінної фінансово-господарської діяльності відповідачем, а отже і на суттєві утруднення щодо виконання зобов`язань перед контрагентами;

- позивачем про наявність завданих збитків у зв`язку із простроченням оплати поставленого товару не вказується, водночас відповідач просить суд врахувати, що заявлена до стягнення сума нарахувань є надмірно великою для товариства;

- неустойка (зокрема, пеня) має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника,

- покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача може призвести до погіршення його матеріального становища, що може мати наслідком його неплатоспроможність, а тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованих процентів річних та пені, які підлягають стягненню з відповідача, до 10%.

При цьому, суд враховує висновки щодо застосування ст.ст.694, 551 ЦК України та ст.233 ГК України, викладені в постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №921/395/20, щодо неправомірності зменшення судом розміру процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі частини першої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - в частині стягнення 700 000 грн 00 коп. основного боргу, 214 653 грн 75 коп. процентів за користування товарним кредитом, 21 465,38 грн 88 коп. процентів річних та 18 525 грн 05 коп. пені.

В частині стягнення 193 188 грн 37 коп. процентів річних та 166 725 грн 41 коп. пені слід відмовити (з покладенням судових витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача).

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Керуючись статтею 129 ГПК України, судовий збір в сумі 19 718,37 грн (що складає 1,5% від суми: 700 000,00 грн основного боргу, 214 653,75 грн - 36% річних відповідно до ст.625 ЦК України та п.6.7 Договору, 214 653,75 грн - процентів за користування товарним кредитом та 185 250,46 грн - пені) покладається на відповідача.

Частиною 6 ст.238 ГПК України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Слід зазначити, що позивачем при зверненні із даною позовною заявою згідно платіжного доручення №32304 від 28.07.2022 сплачено судовий збір в розмірі 31523,39 грн, що становить 1,5% від початково вказаної ціни позову 2 101 558,36 грн (виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 29.07.2022 долучена до матеріалів справи).

В процесі розгляду даної справи позивачем подано заяви про зменшення позовних вимог вх.№5675 від 01.09.2022, вх.№6190 від 21.09.2022, вх.№6342 від 28.09.2022, вх.№6561 від 06.10.2022, вх.№6642 від 11.10.2022, вх.№6770 від 14.10.2022, вх.№7086 від 28.10.2022, вх.№7886 від 24.11.2022 та вх.№7940 від 25.11.2022, які судом прийняті, про що постановлено відповідні (в т.ч. протокольної форми) ухвали. У вказаних заявах ТОВ "ФІРМА ЕРІДОН" також заявлялись клопотання про повернення сплаченого судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Враховуючи наведене, позивачу на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір" слід повернути 11805,02 грн переплаченої суми судового збору згідно платіжного доручення №32403 від 28.07.2022 у зв`язку із зменшенням розміру заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 194, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буропідривник" (вул. Максимівська, 1, с. Киданці, Збаразький район, Тернопільська область, код 31789280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН" (вул. Б.Хмельницького, буд.35, с.Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, код 43106699): 700 000 грн 00 коп. основного боргу, 214 653 грн 75 коп. процентів за користування товарним кредитом, 21 465,38 грн 88 коп. 36% річних, 18 525 грн 05 коп. пені та 19 718 грн 37 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 193 188 грн 37 коп. 36% річних та 166 725 грн 41 коп. пені відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН" (вул. Б.Хмельницького, буд.35, с.Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, код 43106699) з Державного бюджету України 11805 (одинадцять тисяч вісімсот п`ять) грн 02 коп. переплаченої суми судового збору згідно платіжного доручення №32403 від 28.07.2022 у зв`язку із зменшенням розміру заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено і підписано 15 грудня 2022 року.

Суддя С.Г. Стопник