ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 923/628/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Аленіна О.Ю.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_1,

від ОСОБА_2 - участі не брали,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" - участі не брали,

від ОСОБА_3 - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021, прийняте суддею Нікітенком С.В., м. Херсон, повний текст складено 05.01.2022,

у справі №923/628/21

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

- ОСОБА_2 ;

-Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування реєстраційної дії та визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", в якому просив визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", оформлене протоколом №1 від 21.03.2016; скасувати реєстраційні дії/запис №1_496_000246_72, вчинені державним реєстратором Жайворонок В.С. 23.03.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну до установчих документів юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", а також визнати відсутнім у ОСОБА_2 права на участь в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний".

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю вступу ОСОБА_2 до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний".

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 07.06.2021 відкрито провадження у справі №923/628/21 та в подальшому ухвалою суду від 06.07.2021 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021 у справі №923/628/21 (суддя Нікітенко С.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю; скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 у справі №923/628/21, у вигляді заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, власника, обтяження тощо) стосовно будь-якого нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі зміни на підставі рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", які прямо стосуються нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", а також у вигляді заборони державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни розміру статутного капіталу, зміни складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", зміни керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", підписантів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", змін до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", які не пов`язані із змінами відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі (зміна компетенції загальних зборів учасників товариства та виконавчого органу товариства, зміна порядку виходу учасників із товариства).

Судове рішення мотивоване відсутністю порушених корпоративних прав позивача, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", які підлягали б захисту господарським судом, оскільки оскаржуване ОСОБА_1 рішення загальних зборів учасників товариства відповідача від 21.03.2016 було прийняте ще до моменту набуття позивачем корпоративних прав у зазначеній юридичній особі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021 у справі №923/628/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що в силу вимог законодавства обов`язковими передумовами для вирішення питання щодо вступу ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" мали бути заява ОСОБА_2 про бажання вступити до складу учасників товариства відповідача та згода учасників цього товариства на відповідний вступ, між тим докази звернення з такою заявою, як і докази надання учасниками товариства згоди на вступ ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні. Крім того, за твердженням апелянта, ОСОБА_2 після незаконного вступу до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" діє всупереч інтересам даного товариства, що, в свою чергу, порушує корпоративні права позивача, між тим місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні безпідставно не досліджував наявності причинного зв`язку між наявністю порушень під час включення зазначеної особи до складу учасників товариства та подальшою недобросовісною поведінкою цієї особи, у зв`язку з чим вказане судове рішення неможливо вважати обґрунтованим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Бєляновського В.В., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В. від 14.02.2022 у справі №923/628/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав неналежного оформлення документів представника апелянта, який підписав дану апеляційну скаргу, та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків його апеляційної скарги: 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Між тим, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку з 17.02.2022 за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/628/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №923/628/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №923/628/21 до свого провадження, за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачам та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 05.05.2022, а також роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 05.05.2022 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 було вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021 у справі №923/628/21 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням обставин справи для здійснення її своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, та призначено дану справу до розгляду на 28.09.2022 о 10:00.

27.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 б/н від 27.09.2022 (вх.№464/22/Д2 від 27.09.2022) про відкладення розгляду справи №923/628/21.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 б/н від 27.09.2022 (вх.№464/22/Д2 від 27.09.2022) та відкладення розгляду справи №923/628/21 на 02.11.2022 о 10:00, про що у судовому засіданні 28.09.2022 було постановлено протокольну ухвалу.

З огляду на те, що апелянт, який повинен був брати участь у судовому засіданні 02.11.2022 в режимі відеоконференції, не вийшов на зв`язок, судом апеляційної інстанції у вказаному судовому засіданні шляхом постановлення протокольної ухвали було оголошено перерву до 10:15 год 23.11.2022.

Між тим у зв`язку з відсутністю в Південно-західному апеляційному господарському суді електроенергії, зумовленою проведенням в місті Одеса екстрених відключень з метою збалансування енергосистеми та уникнення аварій на обладнанні, судове засідання у справі №923/628/21, призначене 23.11.2022 о 10:15, не відбулося, що підтверджується відповідною довідкою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 призначено справу №923/628/21 до розгляду на 19.12.2022 об 11:30.

У судовому засіданні 19.12.2022, проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав; представники інших учасників справи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" та ОСОБА_3 своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 1.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", затвердженого рішенням загальних зборів, оформленим протоколом №2 від 13.08.2005 (далі - статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" у редакції 2005 року), дане товариство реорганізовано шляхом перетворення з Колективного орендного підприємства "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний" відповідно до установчого договору у формі господарського товариства як суб`єкта підприємницької діяльності на підставі Законів України "Про підприємства в Україні" та "Про господарські товариства" і є правонаступником всіх прав та обов`язків Колективного орендного підприємства "Дитячий оздоровчий табір "Сонячний".

У пунктах 1.3, 5.4 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" у редакції 2005 року визначено, що учасниками цього товариства є ОСОБА_5 (частка якої у статутному фонді товариства складає 85%) та ОСОБА_3 (частка якої у статутному фонді товариства становить 15%).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2015 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 04.08.2015 складено відповідний актовий запис №280.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.03.2016, виданим приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області та зареєстрованим в реєстрі за №255, ОСОБА_2 є спадкоємцем визначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , а саме: частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" в розмірі 85%.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", оформленим протоколом №1 від 21.03.2016, вирішено:

-затвердити з моменту прийняття цього рішення засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" ОСОБА_2 , як спадкоємця за правом на спадщину за законом;

-затвердити частку ОСОБА_2 , як спадкоємця за законом, у розмірі 85% статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", що складає 120017 грн;

-затвердити нову редакцію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний";

-доручити директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" Івіній Ларисі Юріївні державну реєстрацію статуту товариства у встановленому чинним законодавством порядку.

В силу пунктів 1.3, 5.4 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", затвердженого вищенаведеним рішенням загальних зборів, оформленим протоколом №1 від 21.03.2016 (далі - статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" у редакції 2016 року) учасниками даного товариства є ОСОБА_2 (частка якого у статутному фонді товариства складає 85%) та ОСОБА_3 (частка якої у статутному фонді товариства становить 15%).

08.11.2018 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" від 08.11.2018, на підставі якого ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_1 частку у статутному капіталі товариства відповідача у розмірі 15%, між сторонами вказаного договору було підписано відповідний акт приймання-передачі цієї частки.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", затвердженого рішенням загальних зборів, оформленим протоколом №8 від 08.11.2018 (далі - статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" у редакції 2018 року) учасниками цього товариства є ОСОБА_2 (частка якого у статутному фонді товариства складає 85%) та ОСОБА_1 (частка якого у статутному фонді товариства становить 15%).

У матеріалах справи також містяться копії договору купівлі-продажу майнового комплексу б/н від 12.02.2002, укладеного між Акціонерним товариством "Херсонський целюлозно-паперовий комбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", з додатком; державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №935547 від 10.02.2009; договору оренди земельної ділянки б/н від 18.11.2002, укладеного між Лазурненською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", з додатковою угодою про внесення змін; витягів з рішень Лазурненської селищної ради №270 від 17.09.2007 та №312 від 01.11.2007; висновку Відділу земельних ресурсів у Скадовськом районі Головного управління земельних ресурсів у Херсонській області №01-03/65 від 14.11.2007; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №25884482 від 21.08.2014; протоколів загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" №1 від 15.04.2019, №2 від 11.09.2019, №3 від 07.10.2019, №1 від 24.06.2020 та №2 від 30.07.2020; повідомлень про проведення 11.09.2019, 07.10.2019, 24.06.2020 та 30.07.2020 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний"; реєстраційних списків учасників загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" від 11.09.2019, від 07.10.2019, від 24.06.2020 та від 30.07.2020; адресованих директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" письмових вимог ОСОБА_1 б/н від 22.08.2019 та б/н від 12.09.2019; описів вкладень у цінні листи б/н від 30.06.2020; відповідей Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" №1/02 від 04.02.2021 та №2/02 від 04.02.2021 на адвокатські запити представника позивача; роздруківки фінансового скорингу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" за період 2015-2019 років; роздруківки рішення Господарського суду Херсонської області від 16.06.2020 у справі №923/875/19, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу корпоративних прав від 08.11.2018, а також постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2020, якою вказане рішення суду першої інстанції у справі №923/875/19 залишено без змін.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним оформленого протоколом №1 від 21.03.2016 рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", про скасування вчинених державним реєстратором Жайворонок В.С. 23.03.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних дій/запису №1_496_000246_72, про зміну до установчих документів юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", а також про визнання відсутнім у ОСОБА_2 права на участь в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний".

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на відсутність порушених корпоративних прав ОСОБА_1 , як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", оскільки оскаржуване позивачем рішення загальних зборів учасників товариства відповідача від 21.03.2016 було прийняте ще до моменту набуття ним корпоративних прав у зазначеній юридичній особі.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Херсонської області про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Колегія суддів враховує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18 судом касаційної інстанції викладено висновок про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За умовами частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Статтею 116 Цивільного кодексу України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (частина друга статті 116 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

При вирішенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичної особи враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності рішень загальних зборів, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються прийнятими рішеннями загальних зборів юридичної особи, а тому потребують захисту.

Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на звернення до суду з позовом щодо недійсності рішення загальних зборів мають учасники товариства, які були учасниками на дату прийняття відповідним органом управління юридичної особи оспорюваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний" оспорюваного позивачем рішення від 21.03.2016 ОСОБА_1 не був носієм корпоративних прав - учасником товариства відповідача, оскільки частка у статутному капіталі даної юридичної особи була придбана ним лише 08.11.2018.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності у нього корпоративних прав станом на момент прийняття оспорюваного рішення загальних зборів (21.03.2016), у позивача відсутні підстави стверджувати про порушення його прав цим рішенням загальних зборів, оскільки станом на 21.03.2016 їх у позивача не існувало, що, в свою чергу, зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 15.06.2021 у справі №917/140/20.

Враховуючи те, що необхідність встановлення наявності порушення прав та інтересів позивача передує визнанню недійсним оспорюваного ним рішення загальних зборів, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта щодо ненадання місцевим господарським судом оцінки обставинам прийняття зазначеного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний".

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.04.2021 у справі №905/257/19.

Таким чином, беручи до уваги недоведеність позивачем факту порушення оспорюваним рішенням загальних зборів його прав та законних інтересів, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Сонячний", оформленого протоколом №1 від 21.03.2016.

Водночас, з огляду на відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, апеляційний господарський суд зазначає про те, що позовні вимоги про скасування реєстраційної дії та визнання відсутнім права мають похідний характер від вимоги про визнання недійсним оспорюваного рішення загальних зборів, відтак, враховуючи те, що можливість задоволення похідних вимог безпосередньо залежить від задоволення основних позовних вимог, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також вбачає, що під час розгляду даної справи місцевим господарським судом ОСОБА_2 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності б/н від 09.11.2021 (вх.№2/3510/21 від 09.11.2021).

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, беручи до уваги необґрунтованість позову у зв`язку з відсутністю порушеного права, підстави для застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Херсонської області норм права при ухваленні рішення від 23.12.2021 у справі №923/628/21 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

При цьому апеляційним господарським судом враховується, що при зверненні з даною апеляційною скаргою апелянтом не у повному обсязі було сплачено судовий збір, зокрема, згідно з доданою до апеляційної скарги квитанцією №0.0..1 від 24.01.2022 ОСОБА_1 перераховано до Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги лише у розмірі 3405 грн, між тим, з огляду на те, що рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021 у справі №923/628/21 оскаржувалось позивачем у повному обсязі, сплаті підлягав судовий збір у сумі 10215 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за розгляд трьох вимог немайнового характеру), відтак колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України недоплаченої останнім суми судового збору за подання апеляційної скарги на вищенаведене рішення місцевого господарського суду у розмірі 6810 грн (10215 грн - 3405 грн = 6810 грн).

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2021 у справі №923/628/21 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37607526; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA2015758; код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6810 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир