ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Справа №914/2864/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Марка Р.І.

Матущака О.І.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради за № 32-вих-1 від 16.05.2022 (вх. № 01-05/1075/22 від 18.05.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 (повний текст рішення складено 20.04.2022, м. Львів, суддя Р.А. Кидисюк)

у справі № 914/2864/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», м. Київ

до відповідача: Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівавтодор», м. Львів

про відшкодування збитків в порядку суброгації в сумі 37 180,00 грн,

за участі представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Іваненко О.В.;

від третьої особи 1 - Ониськів М.В.;

від третьої особи 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків в порядку суброгації в сумі 37180, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку суброгації переходять права та обов`язки потерпілого в деліктному зобов`язанні, що сталося внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП України, посадовою, відповідальною особою ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 37180,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 2270,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2019 року у справі №462/388/19, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 , який був посадовою особою в Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, відповідальною за забезпечення безпеки дорожнього руху, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід вважати, що відповідач є уповноваженим органом, який зобов`язаний здійснювати заходи щодо ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць і, відповідно та несе відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у його віданні, в тому числі і на ділянці дороги вул. Щирецька, 99 - вул. Любінська, 168, у м. Львові.

Не погоджуючись з даним рішення суду Залізнична районна адміністрації Львівської міської ради подала апеляційну скаргу за № 32-вих-1 від 16.05.2022 (вх. № 01-05/1075/22 від 18.05.2022), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не є власником доріг і повноваженнями, вказаними у статті 9, 24 ЗУ «Про дорожній рух» не наділена, що випливає з Положення про Залізничну районну адміністрацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №977 від 19.06.2016 та Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016, що діяли на момент дорожньо-транспортної події та на момент звернення до суду.

Також, апелянт зазначає, що ділянка вулично-шляхової мережі на вул. Щирецькій від №86 до аеропорту є незавершеним будівництвом. Залізнична районна адміністрація Львівської міської не є балансоутримувачем даної ділянки дороги вулично-шляхового господарства, штучних споруд та всіх об`єктів благоустрою, які розташовані у межах червоних ліній, оскільки така була передана для обслуговування в ЛКП «Львівавтодор», відповідно до Рішення Львівської міської ради №909 від 30.09.2016 «Про надання функцій замовника ЛКП «Львівавтодор». Відповідно до 4.4. вказаного рішення дана ділянка дороги мала бути передана на баланс експлуатуючим організаціям після завершення робіт. Такі роботи станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди були не завершені.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 10929/АК від 29.06.2022, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Львівське комунальне підприємство «Львівавтодор» подало до суду пояснення на апеляційну скаргу № 1831 від 06.07.2022, в яких просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 залишити без змін.

В поясненнях третя особа зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради є уповноваженим органом, який зобов`язаний здійснювати заходи щодо ремонту та утримання у безпечному для дорожнього стану доріг, вулиць і відповідно несе відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у його віданні, в тому числі і на ділянці дороги вул. Щирецька, 99 - вул. Любінська, 168, у м. Львові.

ЛКП «Львівавтодор» подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи № 2769 від 05.12.2022, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання. Дане клопотання судом відхилене.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У даному випадку, суд дійшов висновку, що неявка представника ЛКП «Львівавтодор» у судове засідання не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2018 між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено договір № К-0118391 добровільного страхування транспортного засобу «Audi A6», д.р.н. НОМЕР_1 у випадку настання страхових ризиків: дорожньо-транспортна пригода, протиправна дія третіх осіб, стихійне лихо, пожежа, зовнішній вплив і незаконне заволодіння. Страхова сума по предмету страхування 950 000,00 грн.

Позивач стверджує, що 14.11.2018 о 22:00 год. в м. Львові на вул. Щирецька, 99 Люблінська, 168 сталась ДТП (наїзд на перешкоду), в результаті якої транспортний засіб марки «Audi A6», д.р.н. НОМЕР_1 (який забезпечений Договором добровільного страхування наземного транспорту № К-0118391 від 30.10.2018 ), яким керував ОСОБА_2 , отримав пошкодження.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/388/19 від 07.02.2019 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП України визнано ОСОБА_1 , який будучи посадовою, відповідальною особою, порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху ДСТУ 3587-97, а саме не виявив та допустив вибоїну шириною 30 см, в результаті чого транспортний засіб марки «Audi А6», д.р.н. НОМЕР_1 отримав пошкодження.

Позивач зазначає, що на підставі Протоколу огляду транспортного засобу від 20.12.2018, Страхового акту № 69 від 27.05.2019 та рахунку на оплату ФОП Назаренка О.В. № 000000551 від 06.05.2019 перерахував на рахунок Кузика Олега Андрійовича 37 180,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3Р043189 від 29.05.2019 на суму 7 520,00 грн. та довідкою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про зарахування до несплачених страхових платежів суми у розмірі 29 660, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування збитків в порядку суброгації №10929/АК від 05.08.2021, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Предметом спору у цій справі є вимога Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків в порядку суброгації в сумі 37 180,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування), відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик це - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок це - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування").

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Аналогічна норма закріплена й у п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Статтею 990 Цивільного кодексу України унормовано, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Аналогічна норма закріплена й у п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Так, судом встановлено, що о 14.11.2018 о 22:00 год. в м. Львові на вул. Щирецька, 99 Люблінська, 168 сталась ДТП (наїзд на перешкоду), в результаті якої транспортний засіб марки «Audi A6», д.р.н. НОМЕР_1 (який забезпечений договором добровільного страхування наземного транспорту № К-0118391 від 30.10.2018 ), яким керував ОСОБА_2 , отримав пошкодження.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/388/19 від 07.02.2019 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП України визнано ОСОБА_1 , який будучи посадовою, відповідальною особою, порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху ДСТУ 3587-97, а саме не виявив та допустив вибоїну шириною 30 см, в результаті чого транспортний засіб марки «Audi А6», д.р.н. НОМЕР_1 отримав пошкодження.

На підставі Протоколу огляду транспортного засобу від 20.12.2018, Страхового акту № 69 від 27.05.2019 та рахунку на оплату ФОП Назаренка О.В. № 000000551 від 06.05.2019 перерахував на рахунок Кузика Олега Андрійовича 37 180,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3Р043189 від 29.05.2019 на суму 7 520,00 грн. та довідкою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про зарахування до несплачених страхових платежів суми у розмірі 29 660, 00 грн.

Таким чином, позивач відшкодував шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Audi A6», д.р.н. НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пошкодження транспортного засіб марки «Audi A6», д.р.н. НОМЕР_1 були заподіяні внаслідок бездіяльності Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Відтак, позивач, відшкодувавши своєму Страхувальнику шкоду в розмірі 37 180,00 грн., має право зворотної вимоги до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Враховуючи вищенаведені норми права та беручи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог судом першої інстанції про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 37 180,00 грн.

Щодо тверджень скаржника, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не є власником доріг і повноваженнями, вказаними у статті 9, 24 Закону України "Про дорожній рух" не наділена, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги", вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Статтею 17 цього Закону регламентовано, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Пункт 4 частини першої статті 21 цього Закону передбачає, що органи місцевого самоврядування, які управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за обов`язок відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про дорожній рух", власники доріг або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні.

Рішенням Львівської міської ради №304 від 18.09.2002 "Про передачу об`єктів зовнішнього благоустрою на баланс районних адміністрацій" вирішено Відділам комунального господарства районних адміністрацій в термін до 25.09.2002 прийняти на баланс вулично-шляхове господарство, штучні споруди та всі об`єкти благоустрою, які розташовані в межах червоних ліній, в тому числі мережу зовнішнього освітлення.

Відповідно до п.5.2.1 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2016р. №777, повноваженнями районних адміністрацій в галузі житлово-комунального господарства є забезпечення благоустрою району та залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, а також населення. Аналогічні повноваження визначено у п.4.32 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 01.11.2016 №977.

Пунктом 4.48 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради передбачено повноваження районних адміністрацій щодо організації за бюджетні кошти капітального та поточного ремонту доріг і вулиць населених пунктів.

Згідно п.7.2 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 01.11.2016 №977 посадові особи районної адміністрації несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Матеріальна шкода, завдана незаконними діями чи бездіяльністю посадових осіб районної адміністрації при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується у встановленому законодавством порядку (п. 7.3 Положення).

З огляду на наведене, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як виконавчому органу, наділена повноваженнями щодо належного утримання доріг і вулиць Залізничного району м. Львова, та несе відповідальність за шкоду, завдану внаслідок незадовільного стану таких вулиць і доріг в порядку, передбаченому ст.24 Закону України "Про дорожній рух", як особа, уповноважена власником дороги (вулиці) на її утримання.

Щодо тверджень апелянта про те, що зазначена ділянка дороги була передана для обслуговування в ЛКП «Львівавтодор» відповідно до Рішення Львівської міської ради №909 від 30.09.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до даного рішення, ЛКП «Львівавтодор» було надано функції замовника на проектування та будівництво об`єкта «Будівництво вул. Ряшівська (від вул. Є. Патона до вул. Кульпарівської) з транспортними розв`язками» (І черга).

Пунктом 2 рішення Львівської міської ради від 30.09.2016 №909 передбачено, що Управлінню капітального будівництва необхідно передати, а Львівському комунальному підприємству «Львівавтодор» прийняти проектно-кошторисну документацію і позитивний експертний звіт по об`єкту «Будівництво вул. Ряшівської (від вул. Є. Патона до вул. Кульпарківської) з транспортними розв`язками» (І черга).

Пунктами 4.1, 4.2 рішення Львівської міської ради від 30.09.2016 №909 передбачено, що ЛКП «Львівавтодор» має отримати вихідні дані на проектування, розробити та затвердити у встановленому порядку проектно-кошторисну документацію об`єкта «Будівництво вул. Ряшівської (від вул. Є. Патона до вул. Кульпарківської) з транспортними розв`язками» (І черга), після чого здійснити будівництво об`єкта.

Однак, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт передачі вулиці, на якій відбулось ДТП, на баланс до ЛКП «Львівавтодор», зокрема не надано Акту прийому-передачі.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2019 року у справі №462/388/19, яка набрала законної сили, станом на час розгляду справи не скасована, Ониськіва П.В., котрий був посадовою особою в Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, відповідальною за забезпечення безпеки дорожнього руху, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, враховуючи норми законодавства, всі обставини і факти, зокрема доведеність вини Ониськіва М.В., який є посадовою особою відповідача, у вчиненні 14.11.2018 в м. Львові по вул. Щирецька, 99 - Любінська, 168, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, та неспростовність вказаного вище відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Залізнична районна адміністрація є уповноваженим органом, який зобов`язаний здійснювати заходи щодо ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць і, відповідно, несе відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у його віданні, в тому числі і на ділянці дороги вул. Щирецька, 99 - вул. Любінська, 168, у м. Львові.

За таких обставин, рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід покласти на апелянта в порядку ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради за № 32-вих-1 від 16.05.2022 (вх. № 01-05/1075/22 від 18.05.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у справі № 914/2864/21 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.12.2022.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Р.І. Марко

Суддя О.І. Матущак