ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2022 р. Справа№ 910/11610/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Синьоока Г.І. (в залі суду); від відповідача: Прохоров Ю.Г. (в залі суду);

від третіх осіб: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 (повний текст ухвали складено 02.03.2021) у справі № 910/11610/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за заявою Державного підприємства "Гарантований покупець"

про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11610/20

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кабінет міністрів України

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство енергетики України

за участю третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 4 511 888 391,99 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 у задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 на термін один рік з моменту ухвалення рішення відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що приймаючи до уваги надані сторонами пояснення та заперечення у сукупності, суд дійшов висновку, що перелічені боржником обставини не є виключними і такими, що не унеможливлюють виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із винесеною ухвалою місцевого господарського суду, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20, відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги, прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 та ухвалити нове рішення про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 на один рік з моменту ухвалення рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає про те, що невиконання НЕК "Укренерго" визначених Законом та згаданим нормативним актом ННКРЕКП спеціальних обов`язків, що передбачені і умовами вказаного договору, виключає фактичну можливість здійснення повних розрахунків з позивачем Гарантованим покупцем, таким чином, обсяг виконання зобов`язання Гарантованого покупця з оплати відпущеної електроенергії виробникам ставиться Законом в залежність від виконання зазначених спеціальних обов`язків НЕК "Укренерго".

Скаржник також зазначає про те, що на підтвердження скрутного фінансового становища до заяви про відстрочку виконання рішення відповідачем було додано копію балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2020, але суд не прийняв до уваги вказаний баланс зазначивши, що цей звіт не відображає реального фінансового становища боржника, натомість, станом на дату подання заяви про відстрочку виконання рішення 11.02.2021 та дату розгляду цієї заяви - 25.02.2021 баланс (звіт про фінансовий стан) відповідача станом на 30.09.2020 був останнім актуальним звітом, поданим відповідно до норм чинного законодавства, іншого звіту станом на дату розгляду заяви не існувало у зв`язку із ненастанням строку подання такого звіту.

Скаржник вказує на те, що відповідно до балансу ДП "Гарантований покупець" станом на 01.01.2021 дебіторська заборгованість становить 34 489 107 тис.грн, тоді як кредиторська заборгованість 36 112 263 тис.грн, крім того, інші оборотні та необоротні активи, як передбачається з балансу, що могли б бути направлені на погашення заборгованості перед виробниками на виконання спеціальних обов`язків з ПСО в Гарантованого покупця відсутні. Сума задоволених позовних вимог - вища за суму вартості необоротних активів та суми грошових коштів, що знаходиться на рахунках відповідача, у зв`язку з вищезазначеним виконання рішення у даній справі може призвести до банкрутства Гарантованого Покупця.

На думку скаржника, строк відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 до одного року, в тому числі, зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії на час врегулювання державою ситуації із відповідними розрахунками, жодним чином не зумовить порушення гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції позивачу права на суд.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що станом на день звернення до суду першої інстанції із заявою про відстрочку, так і на день подачі відповідачем апеляційної скарги, як і на день складення цього відзиву, рішення у даній справі не набрало законної сили, у зв`язку із чим, питання відстрочення виконання судового рішення вважає передчасним. Крім того, відповідач не звертався до позивача із пропозиціями щодо добровільного виконання рішення у даній справі.

Позивач вважає, що Законом України "Про ринок електричної енергії" апріорі визначено прибутковість та економічну обґрунтованість виконання відповідачем спеціальних обов`язків з купівлі-продажу електричної енергії та відповідно її оплати, а не оскарження зі сторони відповідача постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 виключає можливість відповідача посилатись на неможливість виконання спеціальних обов`язків, у тому числі щодо оплати купленої у позивача електричної енергії. Ведення відповідачем його господарської діяльності у спосіб, що зумовлює збитковість такої діяльності, жодним чином не повинно і не може впливати на виконання відповідачем його зобов`язань за укладеними договорами.

Позивач вказує на те, що лише близько половини придбаної відповідачем у позивача електричної енергії спрямовується на потреби населення, іншу частину електричної енергії, що залишається після її продажу для потреб населення, відповідач має право вільно продавати на організованих сегментах ринку електричної енергії. Тобто, наявність у відповідача грошових коштів залежить від ефективності здійснення його господарської діяльності, у тому числі з продажу придбаної у позивача електричної енергії та у інших виробників електричної енергії. У той же час, відповідач не позбавлений права на отримання банківських кредитів для виконання власних грошових зобов`язань перед позивачем.

На думку позивача, заява про відстрочку виконання судового рішення, що подана до набрання рішенням законної сили, є черговим проявом процесуальних зловживань відповідача.

Позивач критично оцінює наданий відповідачем фінансовий баланс, оскільки у ньому відображена інформація станом на 31.12.2020, натомість відповідач відсутній у переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Позивач не зобов`язаний здійснювати жодних компенсацій відповідачу у зв`язку із ведення останній господарської діяльності у спосіб, що зумовив збитковість виконання ПСО для населення, хоча законодавець передбачав ПСО для населення як прибуткову діяльність відповідача, що узгоджується із п. 5 статуту відповідача. Відповідач посилається на неможливість виконання рішення, однак, жодним чином не зазначає, як саме відстрочення його виконання дозволить йому виконати рішення у майбутньому.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 відмовлено Державному підприємству "Гарантований покупець" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору на подання апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 поновлено Державному підприємству "Гарантований покупець" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021. Призначено справу № 910/11610/20 до розгляду у судовому засіданні 17.06.2021.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у провадженні колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В. перебуває апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 зупинено провадження у справі № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

29.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11610/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 Апеляційне провадження у справі № 910/11610/20 поновлено. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 розглядатиметься у судовому засіданні 05.10.2022.

На підставі ст. 202 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 відкладено розгляд справи № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 на 02.11.2022.

У зв`язку з перебуванням суддів Майданевича А.Г. та Суліма В.В., які входить до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами,у відпустці, враховуючи принцип незмінності складу суду, розгляд справи призначений на 02.11.2022 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 на 30.11.2022.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи обставини справи, надходження матеріалів справи № 910/11610/20 до Північного апеляційного господарського суду 29.08.2022, воєнний стан в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11610/20 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Господарський суд міста Києва рішенням від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн. та пені у сумі 911 512,08 грн. закрив; присудив до стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 735 700,00 грн.

11.02.2021 до Господарського суду міста Києва від ДП "Гарантований покупець" надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 на термін один рік з моменту ухвалення судового акту.

В обґрунтування поданої заяви, відповідач зазначає, що сукупність таких обставин, як: неможливість забезпечення виконання зобов`язань з оплати електричної енергії за "зеленим" тарифом в інший спосіб, ніж шляхом додержання механізму, встановленого Законом України "Про ринок електричної енергії" та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483; фінансування діяльності ДП "Гарантований покупець" здійснюється лише в межах кошторису, затвердженого Регулятором; неналежне виконання ПрАТ "НЕК "Укренерго"" обов`язку щодо забезпечення надходження грошових коштів відповідачем для оплати останнім електроенергії, придбаної на виконання спеціальних обов`язків, як наслідок наявність заборгованості перед боржником на суму 23 550,00 млн. грн; необхідність забезпечення відповідачем оплати електричної енергії перед виробником за "зеленим" тарифом в обсягах, що пов`язані з невиконанням ПрАТ "НЕК "Укренерго" спеціальних обов`язків із забезпечення та збільшення частки виробництва електричної енергії; часткове виконання боржником зобов`язань з оплати спірного періоду; зобов`язання Уряду щодо надання державних гарантій для сприяння залученню кредитів від національних та міжнародних фінансових установ, а також використання інших фінансових інструментів для найшвидшого погашення ПрАТ НЕК "Укренерго" наявної заборгованості перед відповідачем протягом 2021 року; відсутність вини у невиконанні зобов`язань та складний фінансовій стан боржника, невиконання позивачем наведених спеціальних обов`язків, загалом ускладнюють виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11610/20.

Заперечуючи проти задоволення заяви, позивач стверджує, що судом при вирішенні питання щодо відстрочення виконання рішення необхідно врахувати й майновий стан позивача у цій справі, з огляду на те, що у Господарському суді міста Києва розглядаються ще дві справи за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості. Крім того, стягувач також вказує на те, що боржником не надано суду належних доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду.

На підтвердження скрутного фінансового становища боржником надано суду баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2020.

Також, після ухвалення судом рішення у цій справі, відповідачем перераховано на користь позивача близько 2 млрд. грн в рахунок погашення заборгованості за договорами, укладеними між відповідачем та позивачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, викладеним в ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 160 ГПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України (далі - ГПК України), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При винесенні ухвали про відстрочку виконання рішення суд бере до уваги не тільки доводи відповідача про те, що виконання судового рішення може привести боржника до стану, який унеможливить здійснення ним господарської діяльності, а й матеріальний інтерес позивача та ступінь вини боржника (відповідача) у виникненні спору, а також той факт, що важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

В основу судової ухвали про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Крім того, у зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки/відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки/відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення/відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже зазначалось, на підтвердження скрутного фінансового становища боржником надано суду баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2020.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду оцінює поданий звіт критично та погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що цей звіт не відображає реального фінансового становища боржника станом на день звернення до суду з цією заявою.

Аналіз наведених у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотивів та наданих відповідачем документів, свідчить те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили неможливість виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання даного рішення суду.

Так, у даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що долучені відповідачем до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання. Крім того, твердження відповідача про наявність боргу зі сторони Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" не є тими обставинами, з якими приписи статті 331 ГПК України пов`язують можливість надання відстрочки, оскільки відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. При цьому існування спору у справі Господарського суду міста Києва № 910/16664/20 за позовом ДП "Гарантований покупець" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення боргу у розмірі 25 724 290 343,04 грн не є гарантованим підтвердженням надходження грошових коштів на рахунки ДП "Гарантований покупець" з метою належного виконання рішення суду у справі № 910/16664/20, рівно як і подальшого спрямування цих коштів ДП "Гарантований покупець" на виконання рішення суду саме у даній справі № 910/11610/20 по закінченню терміну відстрочки (тобто, протягом року з моменту винесення рішення у даній справі).

Водночас колегія суддів апеляційного господарського суду також враховує майнові інтереси стягувача та взяті до уваги його письмові заперечення, в яких стягувач зазначив, зокрема, про негативний вплив відстрочки виконання рішення на фінансовий стан позивача, отже, рішення суду підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

З огляду на викладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на час звернення з заявою виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочку виконання рішення.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своєї ухвали за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20, відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства та спростовуються матеріалами справи.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржувана ухвала є вмотивована, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються її висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-271, 273, 275, 276, 281-284, 331 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/11610/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/11610/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 26.12.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім