ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Справа №910/19917/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Троян О.П.

від відповідача: Марущенко Н.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.05.2022

у справі №910/19917/21 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група"

до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк

України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про відшкодування 224 109,34 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - ПАТ "СК "УСГ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Ощадбанк") про відшкодування 224 109,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі додатку №28-0199-0157/18/0063 до договору добровільного страхування наземного транспорту від 20.07.2009 №28-2828-0157, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до останнього, відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, транспортний засіб Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, належить АТ "Ощадбанк", позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 224 109,34 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з АТ "Ощадбанк" на користь ПАТ "УСГ" майнову шкоду в сумі 224 109,34 грн. та судовий збір в розмірі 3 361,64 грн.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування у розмірі 224 109,34 грн. є обґрунтованою, у зв`язку з чим, підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Ощадбанк" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку відповідача, рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 є таким, що не відповідає обставинам справи, прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи; прийняте при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; справу розглянуто господарським судом за відсутності учасників справи, за умов, що характер справи та склад учасників потребував участі сторін; суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, тобто є таким, що прийняте господарським судом з порушенням норм процесуального права, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а тому не може вважатися законним та обґрунтованим в розумінні статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та підлягає скасуванню з підстав визначених статтею 277 ГПК України.

Крім того, до апеляційної скарги скаржником долучено клопотання про призначення судової експертизи для встановлення дійсного розміру майнової шкоди, яка заподіяна внаслідок пошкодження транспортного засобу Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , у ДТП 05.11.2019.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2022 апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19917/21.

06.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19917/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19917/21 за апеляційною скаргою АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022.

Відмовлено АТ "Ощадбанк" у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

20.07.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, а також клопотання про призначення судової експертизи.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2022, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21.

Клопотання АТ "Ощадбанк" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи задоволено та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 розгляд справи відкладено на 25.10.2022.

У зв`язку з оголошенням на території України повітряної тривоги, судове засідання, призначене на 11:00 годину 25.10.2022 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 розгляд апеляційної скарги АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 призначено на 08.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 розгляд справи №910/19917/21 за апеляційною скаргою АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 відкладено на 06.12.2022. Крім того, цією ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

Позивач та третя особа, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористалися, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У судове засідання 06.12.2022 з`явилися представники сторін, третя особа представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частин 12, 13 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява №11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні 06.12.2022 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та винести інше, яким відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Слід зазначити, що відповідачем подавалося клопотання про призначення судової експертизи.

Колегія суддів, розглянувши клопотання апелянта про призначення судової експертизи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Визначений статтею 99 ГПК України порядок призначення судової експертизи за клопотанням учасника справи передбачає таке призначення у разі одночасної наявності декількох умов: необхідності спеціальних знань; наявності висновку експерта, який викликає сумнів щодо його правильності чи відсутність висновку (у разі відсутності цього висновку сторона, яка заявила клопотання, повинна обґрунтувати неможливість подати такий висновок).

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Таким чином, призначення судової експертизи у справі є правом, а не обов`язком суду, яке суд може реалізувати лише у разі виникнення дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем у порушення приписів вищезазначених норм не надано жодних доказів на підтвердження заперечень щодо вартості ремонту пошкодженого автомобіля. В обґрунтування необхідності проведення судової експертизи АТ "Ощадбанк" посилається виключно на свої сумніви щодо вартості матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для проведення експертизи у даній справі.

При цьому необхідно зазначити, що відповідач не був позбавлений права подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, у порядку, визначеному статтею 101 ГПК України.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 05.11.2019 на 530 кілометрі 500 метрів автодороги М-06-Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2019 у справі №447/2685/19, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , пункту 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2019 у справі №447/2685/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно із звітом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-Сервіс" від 26.11.2019 №1996/19 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті пошкодження становить 359 550,02 грн.

20.07.2009 між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-2828-0157, предметом якого є, зокрема, майнові інтереси, пов`язані з володінням, використанням і розпорядженням засобами автотранспорту.

02.02.2015 між ПАТ "СК "УСГ" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" укладено додатковий договір №9 до Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157, яким викладено умови Генерального договору в новій редакції.

14.06.2018 між ПАТ "СК "Українська страхова група" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (страхувальник), Товариством з обмеженою відповідальністю "А-Тера" (вигодонабувач) укладено додаток №28-0199-0157/18/0063 до Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157.

Як вбачається з Додатку №28-0199-0157/18/0063 до Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157, ним передбачено страхування майнових інтересів, пов`язаних з автомобілем Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , початок періоду страхування - 14.06.2018, кінець періоду страхування - 13.06.2021; страхова сума - 18 363,37 грн.

Позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт від 27.01.2020 №ЗСКА-10580, відповідно до якого останнім здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 324 109,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.01.2020 №2389.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Акціонерному товаристві "ПРОСТО-страхування" (далі - АТ "ПРОСТО-страхування) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6743444.

16.03.2020 позивач направив АТ "ПРОСТО-страхування" заяву №42065 на виплату (страхового) відшкодування у розмірі 324 109,34 грн.

13.04.2020 АТ "ПРОСТО-страхування" сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі ліміту за шкоду завдану майну передбаченого полісом, тобто 100 000,00 грн.

Оскільки залишок боргу, який повинен сплатити відповідач становить 224 109,34 грн., 15.05.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 14.05.2020 №42614 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування.

Відповідач отримав вимогу 18.05.2020, однак останній залишив її без задоволення.

Враховуючи те, що винний у дорожньо-транспортній пригоді водій транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , був працівником АТ "Ощадбанк", що є власником вказаного транспортного засобу, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 224 109,34 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, відшкодування шкоди, що заподіяна третій особі здійснюється у порядку, що встановлений зазначеним Законом.

Згідно з пунктом 36.2 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання зобов`язань додатку від 14.06.2018 №28-0199-0157/18/0063 до Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157, в редакції додаткового договору №9 від 02.02.2015, предметом якого є страхування транспортного засобу Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , було відшкодовано на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 324 109,34 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказав, що додатковий договір №9 до Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157 був підписаний 02.02.2015, після закінчення строку дії (31.12.2014) Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-0157 від 20.07.2009.

Зі змісту пункту 8 частини 1 Генерального договору від 20.07.2009 №28-2828-0157 вбачається, що його сторонами встановлено строк дії договору - з 21.07.2009 по 31.12.2014. Крім того, строк дії конкретного додатку зазначається в додатку. Якщо строк до додатку виходить за межі строку дії Генерального договору то строк дії Генерального договору по відношенню до цього додатку автоматично подовжується до моменту закінчення строку до відповідного додатку.

Дослідивши зміст Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) від 20.07.2009 №28-2828-0157, додатковий договір №2 від 26.04.2011, яким змінено номер Генерального договору на №28-0199-0157, додатковий договір №9 від 02.02.2015, яким викладено Генеральний договір №28-0199-0157 в новій редакції, додаток від 14.06.2018 №28-0199-0157/18/0063 до Генерального договору №28-0199-0157, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний додатковий договір №9 є невід`ємною частиною Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157, в якому сторони погодили нові умови в частині строку дії договору страхування з 21.07.2009 по 31.12.2020, з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на вищенаведене доводи відповідача стосовно того, що дія Генерального договору від 20.07.2009 №28-0199-0157 не поширюється на спірні правовідносини місцевим господарським судом правомірно відхилено.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписами статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, питання про її відшкодування вирішується за принципом вини.

Як підтверджено матеріалами справи, особою винною у скоєнні ДТП є водій транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював у АТ "Ощадбанк", що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 , витягом з наказу ПАТ "Державний ощадний банк України" №833-к від 03.07.2018 та не заперечувалось відповідачем.

Станом на час ДТП, транспортний засіб Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , належав на праві власності відповідачу, про що було зазначено у довідці №812384 про дорожньо-транспортну пригоду та полісу №АМ/6743444.

АТ "ПРОСТО-страхування" було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6743444, з встановленим лімітом відшкодування шкоди, завдану майну - 100 000,00 грн. та франшизи - 0,00 грн.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначалось вище, відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-Сервіс" від 26.11.2019 №1996/19 та страхового акта від 27.01.2020 №ЗСКА-10580, позивачем сплачено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 324 109,34 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 28.01.2020 №2389.

АТ "ПРОСТО-страхування", в межах ліміту відповідальності встановленої полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6743444, здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, в даному випадку на відповідача покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

З огляду на наведені норми закону, відповідач відповідно до вимог статей 1172, 1187, 1194 ЦК України несе відповідальність лише в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком.

Таким чином, оскільки страховиком відповідача здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності встановленої полісом №АМ/6743444 у сумі 100 000,00 грн., то відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування, тобто у сумі 224 109,34 грн. (324 109,34 грн. - 100 000,00 грн.).

На підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачем долучено до позовної заяви звіт Товариства з обмеженою відповідальністю №1996/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 26.11.2019 та ремонтну калькуляцію від 26.11.2019 №7341, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту вищенаведеного автомобіля складає 359 550,02 грн.

АТ "Ощадбанк" заперечило проти розміру страхового відшкодування у сумі 324 109,34 грн. та не погодилось з наданим позивачем звітом про оцінку колісного транспортного засобу, оскільки коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ визначено невірно та не визначено величину пробігу.

Відповідно до пунктів 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 цієї Методики.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2015, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років, у зв`язку із чим, при визначенні вартості відновлювального ремонту коефіцієнт фізичного зносу, згідно з пунктом 7.38 Методики, не визначається.

У пункті 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, вирахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_3 , не здійснюється.

Згідно з пунктом 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен:

а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах;

б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання;

в) установити пробіг за одометром;

г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ;

ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Як підтверджено наявним у матеріалах справи протоколом огляду транспортного засобу №1996/19, суб`єкт оціночної діяльності Квітнюк О.Ю., відповідно до вимог Методики провів технічний огляд пошкодженого транспортного засобу, визначив ідентифікаційні дані транспортного засобу, його комплектність, укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень та інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна та зафіксував ці відомості у протоколі огляду.

З вищевикладених підстав суд першої інстанції правомірно відхилив як необґрунтовані доводи відповідача стосовно того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля була неправомірно визначена позивачем, з чим також погоджується колегія суддів.

Отже, наявними в матеріалах справи звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 26.11.2019 №1996/19 та ремонтною калькуляцією від 26.11.2019 №7341, підтверджується визначена позивачем до виплати сума страхового відшкодуванням у розмірі 324 109,34 грн.

Матеріали справи не містять заперечень страховика відповідача щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_3 . Докази проведення відповідачем або страховиком відповідача експертного дослідження пошкоджень зазначеного транспортного засобу у матеріалах справи також відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування у розмірі 224 109,34 грн. є обґрунтованою, у зв`язку із чим, підлягає задоволенню.

Щодо розгляду судом першої інстанції цієї справи без виклику сторін, на чому також зауважує відповідач, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень частини 1 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, а за змістом положень пункту 1 частини 5 статті 12 ГПК України - для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що ціна позову у цій справи не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а спір сторін не віднесений до спорів, які підлягають вирішенню лише за правилами загального позовного провадження, ця справа є справою незначної складності, віднесення судом першої інстанції цієї справи до малозначних не суперечить положенням ГПК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову у справі №910/19917/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга АТ "Ощадбанк" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ "Ощадбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/19917/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України".

4. Матеріали справи №910/19917/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 21.12.2022.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко