ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Справа№ 910/3240/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М.

від відповідача: Дрозд Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022

у справі №910/3240/22 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

про стягнення 14 233,70 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - відповідач) про стягнення 14 233,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати заборгованості, стягнутої рішенням суду у справі №910/16903/20 за договором поставки товару №14740к від 01.07.2017 та договором №24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/3240/22 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 3 % річних в розмірі 2 274,52 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 959,18 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем надані правильні розрахунки інфляційних втрат за період з листопада 2020 по червень 2021 та 3% річних за період з 11.12.2020 по 01.07.2021, відповідно статті 625 Цивільного кодексу України, а саме на період нарахування цих виплат судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не було виконано, тому кредитор вправі вимагати повного виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «ЕКО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/3240/22 скасувати та відмовити позивачу у позовних вимогах в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом у судовому рішенні не враховані, ані наданий відповідачем 02.06.2022 через канцелярію суду відзив на позовну заяву, ані відповідь на відзив, яка надійшла на адресу ТОВ «ЕКО» від ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 14.06.2022 .

Крім того, апелянт вважає, що суд повинен був закрити провадження у справі № 910/3240/22, оскільки заборгованість у розмірі 137 345,35 грн. як і штрафні санкції були предметом розгляду в іншій господарській справі № 910/19603/20, рішення по якій набрало законної сили.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням апелянт вказує, що донарахування штрафних санкцій позивачем за період з листопада 2020р. по червень 2021р. є незаконним, оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, тому строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Тобто з урахуванням наведеного та на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України відповідач заявляє про застосування строків позовної давності.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається також на лист Торгово-промислової Палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначено, що військова агресія Російської Федерації проти України з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами та такі обставини поширюються як на договори/контракти, так і на виконання зобов`язань на підставі законодавчих чи інших актів, в тому числі зобов`язанння щодо сплати штрафних санкцій, тобто, на думку апелянта, прийняття судового рішення про стягнення з ТОВ «ЕКО» штрафних санкцій під час воєнного стану негативно позначиться на господарському стані товариства.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти апеляційної скарги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», у своєму відзиві, поданому до суду 08.08.2022, зазначає, що ТОВ «ЕКО» не надало жодного належного та допустимого доказу щодо неправомірності рішення суду першої інстанції, мотиви та підстави, зазначені у апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач на підтвердження безпідставності та необґрунтованості вимог апеляційної скарги просить врахувати позицію Верховного Суду (на предмет врахування посилань сторони на докази/факти/обставини, котрих не існує/не має можливості надати/або підтвердити у належний спосіб), викладену у Постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №920/330/18, від 17.07.2018 у справі №915/1145/17.

Крім того, позивач звертає увагу, що грошове зобов`язання згідно з судовими рішеннями у справі №910/19603/20 в частині сплати суми основної заборгованості у розмірі 137 345,35 грн. було виконано ТОВ «ЕКО» на користь позивача лише 02.07.2021, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 274,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 959,18 грн., донарахованих за період часу винесення судом рішення по час фактичного погашення боргу.

Також позивач зазначає, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами, тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення індексу інфляції та 3% річних. Вимагати сплати борг з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, що закріплено у Постанові об`єданої палати Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 та Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17. Крім того, як вказує позивач, посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними і з тих підстав, що на території України встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє наразі, а строки, визначені ст.ст. 257,258 Цивільного кодексу України продовжуються на строк дії каранину.

Позивач звертає увагу, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за визначений в позові період мало місце задовго до настання факту та запровадження на території України воєнного стану, тому вважає посилання відповідача на форс-мажорні обставини, які ним зумовлені є безпідставними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022 справу № 910/3240/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ЕКО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/3240/22 та розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 ухвалено здійснювати розгляд справи за апеляційною скаргою ТОВ «ЕКО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/3240/22 за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 28.11.2022.

Розпорядженням №09.1-08/3736/22 від 28.11.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3240/22 у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А., яка не є головуючим суддею у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 справу №910/3240/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 оголошено перерву у розгляді справи №910/3240/22 до 13.12.2022.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2022 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 23.12.2022 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (далі - постачальник) 01.07.2017 було укладено договір поставки №14740к (далі - договір поставки), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі. (п.2.1. договору)

24.11.2020 за результатами електронного аукціону №UA-PS-2020-11-02-000035-1 між ТОВ «Самоцвіт» (далі - цедент) та ТОВ «Ніко-Тайс» (далі - цесіонарій) було укладено договір №24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого цедент відступає цесіонарієві, а останній набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні цеденту та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку цивільно-правових договорів/угод), видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), зокрема відносно ТОВ «Еко» у сумі 176 051,60 грн на підстав договору №14740к поставки товару від 01.07.2017 та видаткових накладних.

Таким чином, внаслідок укладення 24.11.2020 договору відступлення права вимоги (цесії) № 24-11-2020 до позивача, як цесіонарця перейшло право вимагати до ТОВ «ЕКО» стосовно виконання всіх зобов`язань за договором поставки № 14740К від 01.07.2017, у тому числі щодо сплати заборгованості в сумі 137 345, 35 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки №14740к, позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва у справі №910/19603/20 про стягнення з ТОВ «ЕКО» заборгованості у розмірі 137 345,35 грн, пеню в розмірі 23977,05 грн, 3% річних у розмірі 11034,80 грн за період 06.04.2018 по 10.02.2020 та інфляційних втрат у розмірі 18298,50 грн за період з квітня 2018 по жовтень 2020 р.

Рішенням Господарського суду від 15.02.2021 у справі №910/19603/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021, позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Еко» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 137345,35 грн основного боргу, 11988,52 грн пені, 11034,80 грн 3 % річних, 18298,50 грн інфляційних втрат та 2680,16 грн судового збору.

Відповідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло, у зв`язку з неналежним виконанням ним взятих на себе зобов`язань за договором поставки №14740К від 01.07.2017 підтверджується рішенням суду у справі за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Судом встановлено, що 02.07.2021 на виконання рішення Господарського суду від 15.02.2021 у справі №910/19603/20 в частині сплати суми основної заборгованості у розмірі 137 345,35 грн , ТОВ «Еко» було перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 137 345,35 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунках з АТ «Прокредит Банк».

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати заборгованості за договором поставки товару №14740к від 01.07.2017 та договором №24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020, а саме заборгованість у розмірі 137 345,35 грн. було сплачено відповідачем лише 02.07.2021, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 274,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 959,18 грн., донарахованих за період часу винесення судом рішення по час фактичного погашення боргу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, що виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

У даному випадку у відповідача виникло грошове господарське зобов`язання, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» виконане невчасно у примусовому порядку.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із системного аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого статтею 625 Цивільного кодексу Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України у справі № 913/869/14 від 12.04.2017, у справі № 918/329/16 від 26.04.2017.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов`язання (судового рішення).

Таким чином, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з листопада 2020 року по червень 2021 року та 3 % річних за період з 11.12.2020 по 01.07.2021, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 137 345,35 грн., стягнутого рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі № 910/19603/20 та залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021, за період часу винесення судом рішення по час фактичного погашення боргу, є такими, що заявлені правомірно.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, наведених позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення 3% річних у розмірі 2 274,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 959,18 грн. є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи ТОВ «ЕКО» про те, судом у судовому рішенні не враховані, ані наданий відповідачем за вих. №352/777 від 02.06.2022 через канцелярію суду відзив на позовну заяву, ані відповідь на відзив, яка надійшла на адресу ТОВ «ЕКО» від ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 14.06.2022, судом апеляційної інстанції віхиляються з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.05.2022, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.05.2022 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 09.06.2022. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 03.06.2022.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.05.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 03039, м. Київ, просп. Науки, 8.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 24.05.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №081.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Вказана обставина підтверджується відповіддю Господарського суду міста Києва №05-17/150/22 від 09.12.2022 на запит Північного господарського апеляційного суду, в якій зазначено, що відповідно до даних, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у справі № 910/3240/22 до Гоподарського суду міста Києва не надходив. Разом з цим, суд зазначив, що 02.06.2022 відділом автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) було зареєстровано відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. №352/777 від 02.06.2022 у справі № 910/19603/20.

Також апелянт на вимогу суду апеляційної інстанції не надав відзиву за вих. №352/777 від 02.06.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у справі №910/3240/22 з оригіналом відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва про його отримання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак , приймаючи до уваги, що відповідач у строк встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України не подав до суду відзив на позовну заяву, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ч.9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Також, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги відповідача щодо незастосування судом першої інстанції позовної давності до нарахованих на нього інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на наступне.

Цивільним законодавством встановлені певні часові обмеження примусового захисту цивільного права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної двності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Разом з тим, за приписами ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України однією з обов`язкових умов, при додержані якої суд вправі застосувати наслідки споливу строку позовної давності до заявлених вимог, є подання стороною у спорі відповідної заяви до винесення судового рішення по справі. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Отже, в силу вказаних правових норм господарський суд не наділений повноваженнями самостійно застосовувати позовну давність до позовних вимог, за відсутності відповідної заяви сторони у спорі, оскільки це б суперечило визначеним у ст.2 ГПК України принципам здійснення господарського судочинства. При цьому, відповідна заява може бути подана стороною лише до винесення судового рішення у справі.

Водночас, як вбачається з суді першої інстанції відповідачем жодних клопотань або заяв про застосування позовної давно позбавлений такого права. Відповідне клопотання про застосування строків позовної давності було викладене відповідачем в апеляційній скарзі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до позовних вимог у даній справі наслідків спливу строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, відповідно до положень п. 12 Прикіцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який і наразі діє на території України.

Посилання апелянта, що суд повинен був закрити провадження у справі № 910/3240/22, оскільки заборгованість у розмірі 137 345,35 грн. як і штрафні санкції були предметом розгляду в іншій господарській справі № 910/19603/20, рішення по якій набрало законної сили, колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено вище, позовні вимоги позивача складаються з нарахування відповідачу 2 274,,52 - 3% річних за період з 11.12.2020 по 01.07.2021, 11 959,18 грн. - інфляційних витрат за період з листопада 2020 по червень 2021, що не було предметом спору у господарській справі № 910/19603/20.

Також, посилання відповідача на лист Торгово-промислової Палати України № №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначено, що військова агресія Російської Федерації проти України «обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами» та такі обставини поширюються як на договори/контракти, так і на виконання зобов`язань на підставі законодавчих чи інших актів, в тому числі зобов`язанння щодо сплати штрафних санкцій, тобто, на думку апелянта, прийняття судового рішення про стягнення з ТОВ «ЕКО» штрафних санкцій під час воєнного стану негативно позначиться на господарському стані товариства, є безпідставними, оскільки порушення прав позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО», а також нарахування 3% річних та інфляційних втрат за визначений у позові період мало задовго до настання даного факту та запровадження на території України воєнного стану.

Таким чином, на переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/3240/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/3240/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/3240/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/3240/22 залишити без змін.

Матеріали справи №910/3240/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 19.12.2022.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім