ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1231/22

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтєк», м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест гейт логістик»

до Російської Федерації

про стягнення збитків

У засіданні суду беруть участь :

представники позивача: Жовтяк Л.Є. (посвідчення адвоката №000911 від 20.07.2020, ордер серія АА №1231955 від 30.08.2022); Шаповалова К.Г. (посвідчення адвоката №4906 від 27.09.2017, ордер серія АІ №1302021 від 04.11.2022);

інші учасники справи: не з`явились

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 29.07.2022 до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтєк» (далі ТОВ «Алтєк», позивач) із позовною заявою до Російської Федерації (далі РФ, відповідач), в якій просить останню відшкодувати: реальні збитки у розмірі 295 037 148,00 грн, або 8 068 046,00 дол.США, або 7 916 444,00євро; упущену вигоду у розмірі 21 499 923,00грн або 587 934,00дол. США, або 576 886,00 євро. Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 224-225 Господарського кодексу України та Законом України «Про міжнародне приватне право», та вказує, що внаслідок воєнної агресії РФ на території України було знищено майно позивача, в результаті чого йому завдано збитки у відповідному розмірі.

1.2. 25.10.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест гейт логістик» (далі - ТОВ «Вест гейт логістик») скористалось своїм правом, передбаченим ст.168 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та надало письмові пояснення від 19.10.2022 (вх.15072/22 від 26.10.2022), в яких просило задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що є власником складського комплексу на якому перебувало майно позивача. У зв`язку із веденням бойових дій, на зазначеному комплексі відбулась пожежа. При цьому, пожежні служби до гасіння пожежі не залучались через активні бойові дії та відсутність безпечного доступу до складського комплексу. 05.05.2022 відповідною комісією складений акт про пожежу, яким встановлено, зокрема, що: пожежею знищено як будівля складу, так і матеріальні цінності, що знаходилися всередині будівлі складу; причиною пожежі ймовірно є потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій.

1.3. Інші учасники своїм правом, передбаченим ст.ст.165, 168 ГПК України, не скористались, заяв по суті справи суду не надали.

2. Процесуальні дії у справі (заяви (клопотання) учасників справи та результат їх розгляду)

2.1. Ухвалою суду від 03.08.2022, зокрема, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.09.2022.

На підставі ст. 183 ГПК України у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.09.2022.

Ухвалою суду від 15.09.2022, зокрема: залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-плюс», ТОВ «Вест гейт логістик»; відкладено підготовче засідання на 17.11.2022.

Ухвалою суду від 17.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.12.2022.

2.2. Під час судового засідання представники позивача у вступному слові учасників справи підтримали свою позовну заяву та просили суд її задовольнити з підстав викладених у позові.

2.3. У судове засідання представники третіх осіб до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були проінформовані належним чином та своєчасно. Водночас, явка обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи без участі представників вказаних осіб.

2.4. Представник від відповідача до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно у можливий на час розгляду даного спору спосіб, а саме, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Господарського суду Київської області та оприлюднення відповідних ухвал в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними у мережі Інтернет (аналогічний спосіб використаний Верховним Судом, що вбачається із змісту постанови від 14.04.2022 у справі №308/9708/19).

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. 01.08.2020 ТОВ «Алтєк» (замовник) та ТОВ «Логістик-плюс» (виконавець) підписали договір № LP-ALT 01/08/20 про надання складських логістичних приміщень із відповідними додатками (далі Договір), відповідно до п.2.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику складські логістичні послуги (самостійно або із залученням третіх осіб) за умови наявності належним чином оформленої заявки, з дотриманням графіку, а замовник зобов`язується оплачувати послуги виконавця в порядку та на умовах визначених договором.

У свою чергу, сторони Договору визначили, що складські логістичні послуги термін, що включає, але не обмежується наступними видами робіт: прийом вантажу, складування, зберігання, накопичення, сортування, подріблення, пакування, палетування, навантаження/розвантаження.

Право власності на товар, що зберігається на складі виконавця на умовах Договору, належить замовнику (п.2.3 Договору).

У п. 2.5 Договору його сторони передбачили, зокрема, що ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить до виконавця з моменту отримання товару, згідно умов Договору.

Із змісту п.7.3 Договору вбачається, що виконавець, за наявності його вини та наявності належним чином складених актів, що виконавець підтвердив, зобов`язаний відшкодувати замовнику збиток, заподіяний останньому у зв`язку з втратою, нестачею або пошкодженням товару протягом терміну логістичного обслуговування, за винятком випадків, коли втрата, нестача або пошкодження відбулися, зокрема, внаслідок дії обставин непереборної сили.

Сторони повністю звільняються від відповідальності за повне/часткове невиконання зобов`язань за Договором, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор), за умови, що ці обставини виникли після підписання даного Договору і безпосередньо впливають на здатність сторін виконувати відповідні зобов`язання за Договором (п.11.1 Договору).

Сторони у п.11.2 Договору визначили, що до обставин непереборної сили відносяться події, на які сторони не можуть вплинути, і за виникнення яких не несуть відповідальності. Такими обставинами можуть бути: пожежі, стихійні лиха, погодні умови, аварії, катастрофи, воєнні операції будь-якого характеру, цивільні хвилювання, блокади, страйки та інші акти громадянської непокори, прийняття органом влади рішення, що призвело до неможливості виконання Договору.

Належним доказом наявності форс-мажорних обставин і тривалість їх дії, будуть служити довідки, видані ТПП України, або інші документи, видані іншими компетентними органами (п.11.5 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом 1 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії, жодна із сторін не заявить про припинення Договору, його дія вважається продовженою на кожен наступний календарний рік (п.п.14.1-14.2 Договору).

Відповідно до додатку №4 від 03.08.2020 до Договору, місце надання послуг - склад виконавця, що розташований за адресою: 08114, Київська область, с. Стоянка, Житомирське шосе 21-й кілометр, секція Д складу №2 літери «Н».

Із змісту балансової довідки, наданої позивачем, вбачається, що станом на 24.02.2022 на складі ТОВ «Логістик-плюс» знаходилося 2 467 найменувань товару на загальну суму 218 630 559,67грн.

3.2. Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.11.2008 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2013, зокрема, склад №2 з літ. «Н» площею 89 365,5кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський (зараз Бучанський) район, с. Стоянка, вул.21 км Житомирського шосе, 7, належить на праві власності ТОВ «Вест гейт логістик», який переданий в оренду ТОВ «Логістик-плюс» на підставі відповідного договору оренди.

3.3. 04.03.2022 ТОВ «Логістик-плюс» своїм листом № 040322-2 поінформувало позивача про повне знищення будівлі складу в с. Стоянка на якому знаходилось майно ТОВ «Алтєк». Зазначив, що 03.03.2022 під час танкових боїв кілька ворожих снарядів влучили в будівлю, що призвело до масштабної пожежі і повної втрати будівлі зі всім розташованим там майном за відповідним переліком.

Доказів, які б підтверджували зазначені форс-мажорні обставини у встановленому п.11.5 Договору порядку, ТОВ «Логістик-плюс» суду надано не було.

3.4. 21.03.2022 за заявою директора ТОВ «Вест гейт логістик» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, № кримінального провадження 0000120, що підтверджується відповідними витягом. Обставини, що стали підставою для звернення до правоохоронних органів є те, що 03.03.2022 військовими збройних сил РФ здійснено артилерійський обстріл складського комплексу ТОВ «Вест гейт логістик», що розташований за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул.21-км Житомирського шосе, буд.7, в результаті чого вказане приміщення цивільної інфраструктури повністю зруйноване.

3.5. 05.05.2022 комісією у складі 7 посадових осіб, у тому числі, начальника відділу організації профілактичної роботи Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області підполковника служби цивільного захисту Кириченка Ю.О., інспектора відділу застосування санкцій та аналітичної роботи центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС у Київській області Дерди В.І., директора ТОВ «Вест гейт логістик» Кота Г.Д., юриста ТОВ «Логістик-плюс» Погребняка О.О. складено та підписано акт про пожежу, що виникла 03.03.2022 (орієнтовно) на об`єкті нежитлової будівлі за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул.21-км Житомирського шосе.

Із змісту акта вбачається, що: місце виникнення пожежі склад №2 «Н»; повідомлення про пожежу надійшло 13.04.2022 пожежно-рятувальних підрозділів від ТОВ «Вест гейт логістик»; сили та засоби, не залучались у зв`язку з проведенням активних бойових дій; пожежею знищено, зокрема: ТОВ «Вест гейт логістик» - будівля складу №2, «Н», площею 89 365,5м2, в тому числі матеріальні цінності, що знаходилися всередині будівлі складу №2, «Н»; ТОВ «Логістик-плюс» - матеріальні цінності, що знаходились всередині будівлі складу №2, «Н» (у тому числі, товарно-матеріалі цінності, що передані на відповідальне зберігання за відповідними договорами, а також майно, товари, запчастини, презентаційні та рекламні матеріали, обладнання та документація інших суб`єктів господарювання (суборендарів та клієнтів), з якими були укладені договори суборенди тощо); причина пожежі (ймовірна) потрапляння боєприпасів їх уламків внаслідок бойових дій.

Додатково, у мережі Інтернет опубліковано карту руйнувань в Україні https://reukraine.shtab.net/, на якій відображені зруйновані повністю/частково об`єкти (склади), що розташовані за адресою Київська область, с. Стоянка, 21-км Житомирського шосе, 7.

Інших доказів, у тому числі, відомостей з Реєстру пошкодженого та знищеного майна, звітів та актів технічного обстеження, суду надано не було.

3.6. 25.07.2022 на замовлення ТОВ «Алтєк» Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Острів» (сертифікат №548/21 суб`єкта оціночної діяльності від 20.07.2021, виданого Фондом державного майна України; строк дії з 20.07.2021 по 20.07.2024) складені звіти:

з визначення реальних збитків від знищення майна, що належить ТОВ «Алтєк»;

з визначення розміру збитків, а саме втраченої вигоди у вигляді неодержаного прибутку ТОВ «Алтєк», отриманих внаслідок знищення майна.

Із змісту зазначених звітів вбачається, що зазначені оцінки проведені 22.07.2022; об`єкт оцінки товари у кількості 32 132шт (згідно з балансовою довідкою про перелік товарів), що знаходились за адресою - Київська область, с. Стоянка, 21-км Житомирського шосе, секція Д №2, літера «Н»; оцінювач обізнаний та усвідомлює кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновки; мета оцінки - для надання незалежної оцінки збитків, понесених ТОВ «Алтєк», до судових інстанцій; вид вартості ринкова вартість (з ПДВ); валюта оцінки українська гривня, долар США, Євро.

У п. 9 «Фактичні обставини, припущення та обмежувальні умови» зазначених звітів вказано, що: «Враховуючи вищенаведені фактичні обставини та особисту інспекцію, проведену оцінювачем 08.06.2022 р., вважається, що 03.03.2022 р. майно, яке належить ТОВ «Алтєк , а саме товари у кількості 32 132 шт. (згідно з балансової довідки про перелік товарів), що знаходились за адресою: Київська обл., с. Стоянка, 21 км Житомирського шосе, секція Д складу №2, літера Н, знищені внаслідок збройної агресії РФ. Товари знищено повністю, придатні до використання залишки відсутні».

За результатами оцінки оцінювачем зроблені висновки, а саме: розмір реальних збитків від знищення майна становить 295 037 148грн або 8 068 046USD або 7 916 444EUR; розмір збитків, а саме втраченої вигоди у вигляді неодержаного прибутку ТОВ «Алтєк» становить 21 499 923грн або 587 934USD або 576 886 EUR.

3.7. Додатково, на запит представника ТОВ «Алтєк» до Збройних Сил України, відповідним підрозділом надано відповідь від 13.10.2022 із змісту якої вбачається, що в період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Київської області велися бойові дії в наслідок військового нападу російської федерації на Україну, в тому числі із використанням військової збройної/техніки або нанесення ракетно-бомбових ударів, та тимчасова окупація Київської області військовими формуваннями російської федерації.

4. Висновки суду із посилання норм права, які підлягають застосовуванню

4.1. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 7 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

У свою чергу, судочинство в господарських судах здійснюється, зокрема, відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.ч.1-3 ст.3 ГПК України ).

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «Алтєк» визначено відповідачем РФ.

Згідно до ч.1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено ч.4 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Водночас, як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (ст.11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (ст.12) передбачають, що договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій. Однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.

У рішенні від 14.03.2013 у справі «Олєйніков проти Росії» Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року застосовуються «відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її», і суд повинен брати до уваги цей факт, вирішуючи питання про те, чи було дотримано право на доступ до суду у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (п.68, п. 31).

Отже, особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівними має влади і юрисдикції». Однак, необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни.

Водночас, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30год 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому, відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 19.02.2023.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні, у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 14.04.2022 № 2188-IX схвалено заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», якою визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

У ч. 1 ст.2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» зазначено, що РФ є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Відповідно до ст. 2 Конституції України, зокрема, суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Отже, перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У п.4 ч.1 ст.2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі члени ООН утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй.

Відповідно до ч.1 ст.1 Статуту ООН, остання переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживає ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводить мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру.

У міжнародному праві кодифіковані підстави для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий «деліктний виняток» (англ. «tort exсeption»). Умовами, необхідними для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою.

Визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет у спорі, який розглядається суд урахував таке: предметом позову є відшкодування шкоди, завданої юридичній особі, внаслідок знищення майна останньої; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні, у тому числі юридичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

Отже, РФ, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії, у тому числі юридичній особі, яка здійснює свої господарську діяльність на території України.

Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету визначена, зокрема, у постановах: Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 22.06.2022 №311/498/20, від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21; Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22.

Також, судом береться до уваги правова позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, яка полягає в тому, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Отже, у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у резидента України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

4.2. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно до ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Слід зауважити, що ст.1166 ЦК України, встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої «деліктної шкоди». Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Умовами застосування цієї норми є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Отже, при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.2 ст.74 ГПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 86 ГПК України).

При цьому, ч.3 ст.75 ГПК України визначено, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом береться до уваги надані позивачем докази, на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме: лист ТОВ «Логістик-плюс» від 04.03.2022, акт про пожежу від 05.05.2022, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, звіти з визначення розміру збитків, інформацію військового формування від 13.10.2022, карту руйнувань в Україні https://reukraine.shtab.net/, які, у своїй сукупності, вказують на руйнацію та причину руйнації відповідних складів, де зберігалось майно позивача.

Також, на офіційному сайті ТПП України розміщений лист від 28.02.2022 від 2024/02.0-7.1 із змісту якого вбачається, що ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Судом також взято до уваги правову природу Договору на підставі якого, майно позивача знаходилось на відповідному складі, положення ч.ч.1.2 ст.950 ЦК України та поведінку ТОВ «Логістик-плюс» у зв`язку із виникненням зазначених обставин.

Проте, сам факт збройної агресії РФ проти України є причиною виникнення ситуації за якої, зокрема, ТОВ «Алтєк» понесло істотні збитки та змушене відстоювати своє порушене відповідачем право в судовому порядку. Діями з боку РФ було порушено гарантоване ст. 41 Конституції України право власності ТОВ «Алтєк», тобто безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є РФ.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Дослідивши надані позивачем звіти, суд вважає, що останні складенні у встановленому порядку та є належними/допустимими доказами у розумінні ст.с.76,77 ГПК України.

Отже, відповідно до наданих звітів розмір матеріальних збитків, отриманих внаслідок знищення майна ТОВ «Алтєк» у результаті воєнної агресії РФ, становить: реальних збитків - 295 037 148грн або 8 068 046USD або 7 916 444EUR; збитків, а саме втраченої вигоди у вигляді неодержаного прибутку - 21 499 923грн або 587 934USD або 576 886 EUR.

4.4. Разом з тим, позивачем у резолютивній частині заявлено вимоги про стягнення майнової шкоди в грошовій одиниці гривні, або доларах США, або Євро, з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

За змістом ст.ст. 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Вказаний правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц від 07.07.2020.

Так, із змісту господарських договорів, видаткових накладних, рахунків, які підтверджують як придбання відповідного товару позивачем, так і подальшу його реалізацію, вбачається, що платіжним засобом, який обрали сторони відповідних договорів, є саме гривня.

Ураховуючи зазначене, з метою недопущення двозначності до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, правових підстав для застосування грошового еквіваленту у даному спорі суд не вбачає.

5. Докази, які судом до уваги не приймаються

5.1. Так, до позовної заяви позивачем наданий експертний висновок Київської торгово-промислової палати №І-227 від 06.05.2022, складений за замовленням ТОВ «Алтєк» щодо первинного фіксування зовнішнього огляду стану майна, зруйнованого внаслідок бойових дій, з фотофіксацією, дослідивши який суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3 ст. 98 ГПК України).

Згідно з ч.7 ст.98 ГПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ГПК України докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, із змісту наданого експертного висновку вбачається, що останній не містить у собі відповідного попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому вважати його як допустимий доказ у суду підстав не має (аналогічна правова позиція за своїм змістом викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18.

5.2. Інші докази, у тому числі, висновок науково-правової експертизи від 28.04.2022, які містяться в матеріалах справи судом до уваги не приймається, оскільки суттєво не впливають на встановлення тих чи інших обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

6. Висновок суду за результатами розгляду позовної заяви

Підсумовуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги ТОВ «Алтєк» обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 42, 73-74, 77, 80, 86, 201-219, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Алтєк» (ідентифікаційний код 36216684, місцезнаходження: Україна, 01033, м.Київ, вул. Саксаганського, буд.26/26) відшкодування реальних збитків у розмірі 295 037 148,00грн (двісті дев`яносто п`ять мільйонів тридцять сім тисяч сто сорок вісім гривень).

3. Стягнути з Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Алтєк» (ідентифікаційний код 36216684, місцезнаходження: Україна, 01033, м.Київ, вул. Саксаганського, буд.26/26) відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 21 499 923,00грн (двадцять один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три гривні).

4. Видати накази після набрання рішення законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.12.2022.

Станом на 22.12.2022 рішення законної сили не набрало.