РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2022Справа № 910/10269/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛОТ"

про стягнення 47824,29 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "БАНК АЛЬЯНС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛОТ" про стягнення 47824,29 грн, з яких: 40000,00 грн - сума відшкодування по сплаченій вимозі, 2531,51 грн - заборгованість за процентами, 5150,69 грн - пеня за прострочення сплати відшкодування по сплаченій вимозі, 142,09 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок сплати гарантом на підставі банківської гарантії № 4026-21 від 01.06.2022 суми банківської гарантії на вимогу бенефіціара у Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" виникло право зворотної вимоги до принципала (відповідача).

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.10.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/10269/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.10.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Згідно із даними відстеження за трек-номером поштового відправлення на сайті АТ "Укрпошта", поштове відправлення з направлення ухвали суду від 11.10.2022 було повернено на адресу суду поштовим відділенням зв`язку 06.12.2022.

Отже, згідно із п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання гарантії № 4026-21 від 27.05.2021, позивачем було надано банківську гарантію № 4026-21 від 01.06.2021.

Отримавши 31.05.2022 вимогу від бенефіціара щодо сплати коштів за гарантією, позивач сплатив на користь бенефіціара грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн.

Оскільки відповідач, в порушення вимог законодавства та умов договору про надання гарантії № 4026-21 від 27.05.2021, не відшкодував позивачу сплачені за гарантією кошти, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 40000,00 грн відшкодування по сплаченій вимозі, 2531,51 грн заборгованості за процентами, 5150,69 грн пені за прострочення сплати відшкодування по сплаченій вимозі та 142,09 грн пені за прострочення сплати процентів.

Позиція відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27.05.2021 між Акціонерним товариством "БАНК АЛЬЯНС" (далі - банк, гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІЛОТ" (далі - принципал) укладено договір про надання гарантії № 4026-21 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Сума гарантії складає 40000,00 (сорок тисяч гривень 00 копійок) (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору гарантія діє з 22.06.2021 по 22.06.2022 включно.

У пункті 3.11 договору сторони погодили, що враховуючи положення ст.569 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до принципала (регрес) у розмірі всіх сум, сплачених банком за гарантією, процентів, пені та будь-яких витрат (збитків). Достатньою підставою для виникнення зобов`язання принципала відшкодувати вказані кошти є факт здійснення гарантом платежу на вимогу бенефіціара. Відшкодування має бути здійснено принципалом своєчасно та незалежно від відповідності/невідповідності сплати банком сум за гарантією передбаченому гарантією порядку такої сплати, а також незалежно від факту доведеності бенефіціаром настання гарантійного випадку за гарантією, дійсності вимоги чи відсутності гарантійного випадку за гарантією на бачення принципала.

Згідно з п. 4.2 договору у разі виплати гарантом грошових сум по гарантії за рахунок інших джерел, ніж сформоване грошове покриття, принципал зобов`язаний відшкодувати гаранту суму відшкодування не пізніше наступного робочого дня після здійснення гарантом платежу за гарантією, якщо інший строк не встановлений у регресній вимозі.

Порушення принципалом зазначеного в цьому пункті терміну сплати суми відшкодування вважається простроченням виконання принципалом грошового зобов`язання за цим договором, за що встановлюється відповідальність у розмірі 30% річних в гривні. Вказані проценти нараховуються виключно на прострочену суму відшкодування, починаючи з дня виникнення такого порушення та закінчуючи днем повного погашення. Такий розмір процентної ставки є іншим розміром процентів (ст. 625 ЦК України), що встановлений цим договором, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання від несплаченої принципалом суми відшкодування або її несплаченої частини, який погоджений сторонами.

Відповідно до п.4.2.2 договору проценти нараховуються з дня перерахування (сплати) гарантом грошових коштів бенефіціару за гарантією до моменту фактичного повернення/відшкодування принципалом гаранту у повному обсязі всієї суми відшкодування.

Проценти нараховуються виходячи із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) гарантом грошових коштів за гарантією бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених гарантом за гарантією (п.4.2.6 договору).

У пункті 5.1 договору сторони погодили, що за порушення строків повернення банку коштів, сплачених банком за гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим договором, принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

На підставі договору позивач видав банківську гарантію № 4026-21 від 01.06.2021 (далі - гарантія) на користь бенефіціара - Польські Авіалінії LOT S.A., що діє через Представництво "ПЛЛ" ЛОТ С.А.

Відповідно до гарантії гарант бере на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити бенефіціару будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що складає 40 000,00 грн, протягом десяти банківських днів після дня отримання від бенефіціара оригіналу належно оформленої письмової вимоги, яка буде містити твердження про порушення принципалом грошових зобов`язань щодо сплати бенефіціару платежів, які передбачені договором з бенефіціаром, а саме:

1) неперерахування виручки, отриманої від клієнтів бенефіціара при здійсненні посередницьких операцій, передбачених договором, в установленому договором розмірі та строки;

2) невчасне надання звітів згідно з договором за використані бланки перевізних документів, які є бланками строгої звітності, або невчасне повернення зіпсованих, втрачених бланків перевізних документів, які є бланками строгої звітності, якщо таке протермінування склало більш як 15 календарних днів відносно до встановлених договором строків.

02.06.2022 бенефіціар звернувся до гаранта із вимогою вих. № 02/05/2022 від 31.05.2022 про сплату бенефіціару на відповідний рахунок суми гарантії в розмірі 40 000,00 грн, у зв`язку з тим, що відповідач не перерахував виручку - грошові кошти, отримані від клієнтів бенефіціара при здійсненні посередницьких операцій передбачених агентським договором про надання послуг для авіаперевізника № 1 від 01.05.2012.

16.06.2022 на виконання умов гарантії та договору позивачем на користь бенефіціара здійснено платіж на суму 40000,00 грн.

17.06.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. № 21.2.1/1352, у якій вимагав у строк, передбачений п.4.2 договору, відшкодувати суму коштів, сплачену за гарантією, а саме суму в розмірі 40000,00 грн, але не пізніше 22.06.2022.

Відповідачем не здійснено на користь позивача відшкодування коштів, сплачених за гарантією.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 40000,00 грн відшкодування по сплаченій вимозі.

Також у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення 2531,51 грн - 30% річних, 5150,69 грн - пені за прострочення сплати відшкодування по сплаченій вимозі та 142,09 грн - пені за прострочення сплати процентів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір є договором банківської гарантії.

Відповідно до ч.1 ст.560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником (ч.1 ст.569 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов гарантії та договору позивачем на користь бенефіціара - Польські Авіалінії LOT S.A., що діє через Представництво "ПЛЛ" ЛОТ С.А., у зв`язку з надходженням вимоги від останнього, здійснено платіж на суму 40000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 16.06.2022.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, судом встановлено, що у п. 4.2 договору сторони погодили, що у разі виплати гарантом грошових сум по гарантії за рахунок інших джерел, ніж сформоване грошове покриття, принципал зобов`язаний відшкодувати гаранту суму відшкодування не пізніше наступного робочого дня після здійснення гарантом платежу за гарантією, якщо інший строк не встановлений у регресній вимозі.

Судом також встановлено, що 17.06.2022 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою у якій вимагав у строк, передбачений п. 4.2 договору, відшкодувати суму коштів, сплачену за гарантією, а саме суму в розмірі 40 000,00 грн, але не пізніше 22.06.2022.

Таким чином, на переконання суду, у регресній вимозі встановлений інший строк виконання грошового зобов`язання, ніж визначений в п. 4.2 договору, а тому відповідач повинен був відшкодувати суму, сплачену позивачем за гарантією, у строк до 22.06.2022 включно, а з 23.06.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вище наведене, оскільки невиконане зобов`язання у сумі 40 000,00 грн підтверджується матеріалами справи, відповідач факт наявності заборгованості у зазначеній сумі не заперечив та не спростував, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 40 000,00 грн.

Також позивачем, з посиланням на п.4.2 договору заявлено вимогу про стягнення 2531,51 грн заборгованість за процентами.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Вказана сума відсотків нарахована позивачем за період з 16.06.2022 по 31.08.2022.

Суд зазначає, що проаналізувавши зміст п.4.2 договору, суд дійшов висновку, що відсотки, зазначені в п.4.2 договору, є відповідальністю за порушення виконання грошового зобов`язання, а не відсотками за користування коштами.

Відповідно, нарахування 30 % річних потрібно здійснювати в порядку, встановленому ст.625 ЦК України - з моменту прострочення виконання грошового зобов`язання, як і визначено в п. 4.2, а не як зазначено в п. 4.2.2. договору та як помилково нараховує позивач - з 16.06.2022.

Оскільки сторони в п.4.2 договору чітко вказали, що 30 % річних є погодженим іншим розміром відсотків, ніж визначений ст.625 ЦК України, сторони не погоджували, що з моменту перерахування суми гарантії, кошти сплачені банком, стають позикою, то застосування в даному випадку порядку нарахування, який встановлений в пунктах 4.2.2., 4.2.7, 4.2.8 договору суперечить приписам ст.625 ЦК України.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 23.06.2022 по 31.08.2022, суд встанови, що розмір 30% річних становить 2301,37 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5150,69 грн - пені за прострочення сплати відшкодування по сплаченій вимозі та 142,09 грн - пені за прострочення сплати процентів.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені встановлена сторонами у п.5.1 договору, в якому сторони погодили, що за порушення строків повернення банку коштів, сплачених банком за гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим договором, принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення сплати відшкодування по сплаченій вимозі, суд встановлено, що він є невірним, оскільки, як зазначено судом вище, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 23.06.2022.

Здійснивши перерахунок пені за період з 23.06.2022 по 19.09.2022, судом встановлено, що розмір пені за прострочення сплати відшкодування за виплаченою гарантією становить 4 876,71 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати процентів, то суд зазначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто базою нарахування пені є сума несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

У той же час, як встановлено судом вище, 30% річних, які погоджені сторонами, є не грошовим зобов`язанням, а є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання - прострочення сплати відшкодування за виплаченою гарантією.

Таким чином, оскільки нараховані 30% річних не є грошовим зобов`язанням, то відповідно, відсутні правові підстави для нарахування на них та стягнення пені.

У зв`язку з викладеним суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 142,09 грн пені за прострочення сплати процентів.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства"БАНК АЛЬЯНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛОТ", а саме в частині стягнення 40 000,00 грн заборгованості, 2301,37 грн 30% річних та 4 876,71 грн пені.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛОТ" (02088, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛІСОВА, будинок 80, ідентифікаційний код 25587911) на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506) 40 000,00 грн заборгованості, 2301,37 грн 30% річних, 4 876,71 грн пені та 2447,48 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.12.2022.

Суддя С.О. Турчин