РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2022Справа № 910/9821/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (вул. Г.Хоткевича, буд. 20, м. Київ, 02660, )

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (Харківське шосе, буд. 148-а, м. Київ, 02175, )

про стягнення 151 700,81 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" (далі - відповідач) про стягнення 151 700, 81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення позивачем за період з жовтня 2015 по січень 2021 фактично надано відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які відповідачем не оплачувалися, у зв`язку з чим виникла заявлена до стягнення заборгованість у сумі 117 113, 43 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 22 615, 91 грн інфляційних втрат та 11 971, 47 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9821/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлені строки сторонам для подання заяв по суті спору.

06.09.2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову у зв`язку із тим, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини з централізованого опалення щодо нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вірменська, буд. 29. Додатково відповідач просив суд, в порядку статей 256, 257, 260, 261 ЦК України, застосувати загальну позовну давність до даного грошового зобов`язання. У зв`язку із незгодою щодо розміру стягнення основного боргу та нарахованих позивачем 3% річних і інфляційних втрат відповідачем надано свій контррозрахунок цих нарахувань.

17.09.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" №1198-VII від 10.04.2014 виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку №29 по вул. Вірменській в м. Києві з 01.07.2014 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії, яка видана НКРЕКП відповідно до рішення №198 від 01.06.2012, яке переоформлено рішенням №1159 від 21.06.2016.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №33 від 30.01.2015 року, за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" з 30.01.2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з додатком до розпорядження, зокрема, нежитлове приміщення у будинку №29 по вулиці Вірменська у місті Києві.

23.07.2014 року у газеті Хрещатик (№103(4503) позивачем розміщено повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси.

Відповідно до частини 3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Сторонами не було укладено відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення.

Із наданої позивачем Довідки убачається, що нежиле приміщення загальною площею 41,40 кв.м за адресою: вул. Вірменська, буд. 29 у м. Києві, закріплено на праві господарського віддання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" та протягом спірного періоду залишалося вільним. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем у відзиві на позов.

За твердженням позивача з жовтня 2015 року по січень 2021 року включно позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 117 113,43 грн, за які відповідач не розрахувався. Претензій щодо якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення по вул. Вірменській, буд. 29 в м. Києві здійснюється приладом комерційного обліку СВТУ-10М заводський номер 8496, відповідно до акту постановки приладу комерційного обліку.

Надання послуг з опалення, що надавалися в межах опалювального періоду, підтверджується нарядами: від 08.10.2015 №41817 підключення, від 01.04.2016 №48074 відключення, від 07.10.2016 №54689 підключення, від 14.03.2017 №59009 відключення, від 04.10.2017 №65005 підключення, від 10.04.2018 №69830 відключення, від 30.10.2018 №571 підключення, від 06.04.2019 №5428 відключення, від 25.10.2019 №7686 підключення, від 05.04.2020 №8621 відключення, від 20.10.2020 №10609 підключення.

Додатково позивачем наданий до позовної заяви акт про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2020-2021 років.

Позивач вказує, що під час розрахунку заборгованості за надані послуги застосовував звіти з показаннями приладів будинкового лічильнику теплової енергії за періоди з 23.12.2015 по 20.12.2020 роки.

З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2015 по січень 2021 у розмірі 117113,43 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до яких централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (далі - Правила).

Відповідно до ч. 3 Правил послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення заборгованості) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Отже, відсутність письмово оформленої двосторонньої угоди про надання житлово-комунальних послуг не позбавляє споживача обов`язку з оплати фактично спожитих послуг, оскільки у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16).

Вищенаведеним спростовуються заперечення відповідача про те, що не укладення між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є підставою для відмови у позові.

Пунктами 24, 25 Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 р. із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року N 169 (чинним на момент виникнення правовідносин).

Проте, будь-якого належного доказу, зокрема акту про відключення будинку (нежитлового приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Вірменська, буд. 29) від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.

Крім того, та обставина, що площі вказаного приміщення у розмірі 41,40 кв.м тривалий час не перебувають в орендному користуванні та знаходяться в переліку вільних, не спростовує доводів позивача про фактичне надання та фактичне споживання відповідачем вищенаведених житлово-комунальних послуг.

Дані обставини лише свідчать про неефективність використання та розпорядження відповідачем переданим йому в управління майном.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи відповідача про те, що останній не отримує від територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (як власника нежитлового приміщення загальною площею 41,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вірменська, буд.29) коштів на опалення вільних нежитлових площ, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з законодавством України.

Як було зазначено вище, спірне нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вірменська, буд.29 перебуває на балансовому обліку та знаходиться у відповідача на праві господарського відання.

За приписами частин 1, 3 ст.78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (ч.10 ст.78 Господарського кодексу України).

За приписами ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 395 Цивільного кодексу України передбачено, що окрім речових прав, зазначених у частині 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст.133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Відповідно до ст.136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Статтею 137 Господарського кодексу України передбачено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Таким чином, як право власності, так і право господарського відання чи право оперативного управління поєднують можливість володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

За нормами ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 Цивільного кодексу України).

Отже, наявність у відповідача на балансі та на праві господарського відання спірного нежитлового приміщення у будинку 29 по вул. Вірменській у місті Києві не звільняє останнього від обов`язку щодо утримання такого майна.

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, що регламентують поняття власності, господарського відання та оперативного управління, цілком правомірним та обґрунтованим є покладення на відповідача у цій справі, як особи, в господарське відання якої (тобто, володіння, користування і розпорядження, зі всіма наслідками відповідальності за таке майно) було передане нежитлове приміщення загальною площею 41,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вірменська, буд.29, оплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, відповідні заперечення відповідача проти позову визнаються судом необґрунтованими.

При цьому суд зазначає, що відповідач не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та органу, до сфери управління якого віднесене зазначене підприємство, а власник та орган, до сфери управління якого віднесене підприємство, не несуть відповідальність за зобов`язаннями відповідача.

Отже, оскільки спірне приміщення не перебуває в оренді та знаходиться в господарському віданні відповідача, на якого покладено статутний обов`язок утримання майна, то останній зобов`язаний відшкодувати витрати на оплату житлово-комунальних послуг на утримання та збереження цього приміщення.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як вже зазначалось, позивач стверджує, що ним були надані відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, за які відповідач не розрахувався, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 117113,43 грн.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено вимогу про застосування загального строку позовної давності, в порядку статей 256, 257, 260, 261 ЦК України, до даного грошового зобов`язання, з огляду на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 117 113,43 грн за період з жовтня 2015 по січень 2021.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованості за спожиті послуги, інфляційні втрати та 3% річних за загальний період з жовтня 2015 по січень 2021 включно.

Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності щодо стягнення основної заборгованості за спожиті послуги, інфляційних втрат та 3% річних позивачем суду не надано.

З огляду на те що позовна заява подана до суду 16.06.2021 строк позовної давності слід починати обчислювати з 16.06.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за спожиті послуги, 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2015 до 15.06.2018.

Судом здійснено перерахунок позовних вимог з урахуванням пропуску строку позовної давності, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що сума основного боргу, яка обмежується останніми 3-ма роками, складає 56 999,70 грн. У задоволенні іншої частини позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідач заперечує щодо заявленої суми стягнення та зазначає у відзиві, що позивачем виставлено нарахування за послуги, які не споживалися споживачем, а саме за періоди:

- червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2018 року, так як у цей період теплопостачання об`єкту не здійснювалося, у зв`язку із закінченням опалювального сезону 2017/2018 років, а новий опалювальний сезон 2018/2019 років ще не було розпочато, кількість Гкал, зазначена позивачем в розрахунку боргу, поданому до суду, дорівнює 0,00 Гкал.

- травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2019 року, так як у цей період теплопостачання об`єкту не здійснювалося, у зв`язку із закінченням опалювального сезону 2018/2019 років, а новий опалювальний сезон 2019/2020 років ще не було розпочато, кількість Гкал, зазначена Позивачем в розрахунку боргу, поданому до суду, дорівнює 0,00 Гкал.

- травень, червень, липень, серпень, вересень 2020 року, так як у цей період теплопостачання об`єкту не здійснювалося, у зв`язку із закінченням опалювального сезону 2019/2020 років, а новий опалювальний сезон 2020/2021 років ще не було розпочато, кількість Гкал, зазначена Позивачем в розрахунку боргу, поданому до суду, дорівнює 0,00 Гкал.

Підсумовуючи вищевикладене відповідач надає свій контррозрахунок суми боргу яка дорівнює 28 787,12 грн (56 999,70 грн (сума основного боргу, яка обмежується останніми 3-ма роками) - 28 212,58 грн (загальна сума нарахувань за які не здійснювалось споживання)).

Позивач у відповіді на відзив заперечував щодо даних тверджень відповідача та зазначив, що за вказаний у відзиві спірний період відповідачу були надані послуги з гарячого водопостачання.

Отже, з огляду на зазначені доводи сторін, перевіривши надані розрахунки та враховуючи наявні в матеріалах справи відомості обліку споживання теплової енергії суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем надавались послуги з гарячого водопостачання відповідачу за період: червень-жовтень 2018 року, травень-жовтень 2019 року та травень-вересень 2020 року за адресою: м. Київ, вул. Вірменська буд.29, в матеріалах справи не міститься, а відтак доводи ТОВ "Євро-реконструкція" про наявність у Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" грошових зобов`язань у розмірі 28 212,58 грн. є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, суд, здійснивши перерахунок суми боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, зазначає, що обґрунтованою до стягнення є сума 28 787,12 грн (56 999,70 грн (сума основного боргу, яка обмежується останніми 3-ма роками) - 28 212,58 грн (загальна сума нарахувань за які не здійснювалось споживання)).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених ст. 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж ст. 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 22615,91 грн та 3% річних у розмірі 11971,47 грн, нарахованих за період з жовтня 2015 по січень 2021 включено.

Відповідачем подано контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого, відповідач вважає, що розмір інфляційних втрат становить 1300,00 грн, а розмір 3% річних складає 911,31 грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період, враховуючи часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та пропущений строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2015 по 15.06.2018, судом встановлено, що правильною до стягнення сумою 3% річних є 911,27 грн, а інфляційних втрат - 1313,85 грн, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" (02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20; ) суму основного боргу 28 787 (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 12 коп., 3% річних 911 (дев`ятсот одинадцять) грн 27 коп., інфляційних втрат 1313 (одна тисяча триста тринадцять) грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 465 (чотириста шістдесят п`ять) грн 18 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА