ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Справа№ 910/976/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 (суддя Грєхова О.А., повий текст рішення складено 30.05.2022)

за позовом Фермерського господарства «Скарбниця-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп»

про стягнення заборгованості в розмірі 142 596,58 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Скарбниця-Агро» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» про стягнення заборгованості в розмірі 142 596,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором постачання № 10461-1 від 18.02.2021 в частині здійснення розрахунків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на користь Фермерського господарства «Скарбниця-Агро» заборгованість у розмірі 121 600 грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 640 грн 02 коп., 3% річних у розмірі 3 068 грн 32 коп., пеню у розмірі 9 288 грн 24 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн 00 коп.

З огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу, а також нарахованих позивачем сум інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Водночас, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки відповідачем не доведено наявності виключних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені та 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Скарбниця-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень відповідача про те, що ФГ «Скарбниця-Агро» є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044. Скаржник вважає, що оскільки позивачу інкримінують співучасть в економічних злочинах, то відповідач був змушений припинити подальші розрахунки з позивачем.

Крім того, апелянт заперечує проти висновків суду щодо безпідставності посилань на п. 8.10. Договору як на підставу зменшення пені, оскільки відповідачем не було надано всіх документів при укладенні договору, а тому розрахований на підставі а. 6.2. Договору розмір пені не може бути застосований до відповідача, а заявлений позивачем розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню.

21.06.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/976/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 27.06.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/976/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду

13.07.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

18.07.2022 суддя Куксов В.В. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2817/22 від 21.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.

Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (далі - покупець, відповідач) та Фермерським господарством «Скарбниця-Агро» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір постачання № 10461-1 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник врожаю 2020 року, іменовану(ий) надалі - товар, на умовах СРТ - доставлено до ТОВ «Аграріко».

Також відповідно до умов договору:

- загальна кількість товару складає 26,960 тонн +- 5% за вибором покупця; Якість товару, що поставляється постачальником, повинна відповідати вимогам діючого відповідного ДСТУ, при цьому допускаються наступні значення окремих якісних показників: вологість - до 8%, сміттєва домішка - до 3%; остаточна якість і кількість поставленого постачальником товару визначається при розвантаженні товару на вагах акредитованого лабораторією на зерновому складі, що знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського 33, м. Калинівка (п.п. 2.1-2.3);

- ціна товару на дату укладення Договору за даною угодою становить 18 750,00 грн. за 1 тонну, без урахування 20% ПДВ за умовою відповідності якості товару п. 2.2 Договору (п. 3.1.);

- загальна вартість товару, що поставляється за даною угодою, на дату укладення Договору становить 505 500,00 грн., крім того ПДВ 20% 101 100,00 грн., разом з ПДВ 606 600,00 грн. +- 5% за умови відповідності якості товару п. 2.2 Договору (п. 3.3.);

- постачальник поставляє товар покупцеві у власність у повному обсязі в термін до 20 лютого 2021 включно. У випадку нездійснення поставки (поставки не в повному обсязі) товару у визначений цим пунктом строк, покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від приймання товару та вимагати від постачальника повернення вартості оплаченого та несвоєчасно поставленого товару та стягнення штрафних санкцій (п. 4.1.);

- право власності на товар у покупця за цим Договором виникає з моменту передачі товару постачальником. Передача постачальником товару покупцеві у власність підтверджується товаротранспортними накладними з відміткою про приймання товару на ім`я покупця, наданням покупцю видаткової накладної на товар (п. 4.2.);

- покупець може здійснити попередню оплату за товар, розмір якої визначається за домовленістю сторін. Попередня оплата здійснюється, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів після підписання цього Договору та отримання від постачальника рахунку-фактури на товар, з виділенням точної суми ПДВ та копій документів, вказаних в п. 8.10 Договору (п. 5.1.);

- покупець здійснює остаточний розрахунок за товар упродовж 3 банківських днів після прийняття всієї кількості товару у пункті розвантаження згідно п. 1.1 та надання постачальником оригіналів видаткових та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на повну вартість поставленого товару, за умовою відсутності заборгованості постачальника перед покупцем. Податкова накладна повинна містити наступні коди товарів УКТ ЗЕД відповідно до товару зазначеного у п. 1.1 Договору, а саме: Соняшник « 1206» (п. 5.2.);

- покупець має право не оплачувати 20% загальної вартості товару до моменту реєстрації постачальником податкової накладної на всю суму поставки в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої згідно чинного законодавства. Зазначений пункт має перевагу перед будь-яким іншими умовами цього Договору, додатків чи Додаткових угод, які визначаються умови оплати товару (п. 5.4.);

- у випадку, якщо оплата товару здійснена пізніше термінів зазначених у п. 5.2 даного Договору за умови виконання постачальником всіх умов передбачених пунктами 8.10 та п. 5.2, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості несплаченої кількості товару (п. 6.2.);

- при укладенні цього Договору постачальник зобов`язується представити наступні копії документів, завірених підписом уповноваженої на те особи та печаткою постачальника: витяг з реєстру платників ПДВ; довідка про перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності - єдиному податку 4 групи в 2020 році;довідка про наявність земельних угідь у власності/оренді із зазначенням назви, номеру, дати та строку дії правовстановлюючого документу (ів), площ земельних угідь на 2020 рік; виписка з ЄДРПОУ/або витяг - за домовленістю сторін (виданий не раніше 2 місяців до дати Договору); довідка про включення до ЄДРПОУ; протокол, наказ про призначення на посаду керівника або довіреність на особу, уповноважену на підписання цього Договору.; сторінки статуту (з підписами учасників (засновників), засвідчу вальними та реєстраційними написами, з загальними положеннями, з видами діяльності, з органами управління підприємством та їх правами); статистична звітність «Посівні площі сільськогосподарських культур» (ф.4-сг річна) - під врожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» (ф. 37-сг місячна), з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» (ф. 29-сг річна) - урожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; анкета виробника сільськогосподарської продукції (самодекларація); рішення територіального органу Держпродспоживслужби про державну реєстрацію потужностей оператора ринку; карантинний сертифікат у випадку завезення товару з карантинної зони (п. 8.10.).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими на те представниками на те представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Після підписання цього Договору всі попередні переговори, листування щодо предмета даного Договору вважаються недійсними (п. 8.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № 39 від 19.02.2021 на суму 606 600,00 грн, поставка якого також підтверджується товарно-транспортною накладною № 123 від 19.02.2021. Крім того, позивачем оформлено податкову накладну № 41 від 19.02.2021.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що ТОВ «Тесслагруп» в порушення взятих на себе зобов`язань за Договору, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, сплативши лише 485 000,00 грн згідно платіжного доручення № 15306 від 22.02.2021, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 121 600,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 068,32 грн 3% річних, 8 640,02 грн інфляційних втрат та 9 288,24 грн пені.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що право власності на товар у покупця за цим Договором виникає з моменту передачі товару постачальником. Передача постачальником товару покупцеві у власність підтверджується товаротранспортними накладними з відміткою про приймання товару на ім`я покупця, наданням покупцю видаткової накладної на товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № 39 від 19.02.2021 на суму 606 600,00 грн., поставка якого також підтверджується товарно-транспортною накладною № 123 від 19.02.2021.

За змістом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням п. 5.2 Договору позивачем оформлено податкову накладну № 41 від 19.02.2021, що наявна в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У свою чергу, відповідачем за отриманий товар було здійснено часткову оплату в розмірі 485 000,00 грн згідно платіжного доручення № 15306 від 22.02.2021.

Отже, обов`язку зі сплати вартості отриманого товару у повному обсязі відповідачем виконано не було, що відповідачем не спростовано.

Заперечуючи проти сплати товару в повному обсязі, позивач як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі посилається на те, що ФГ «Скарбниця-Агро» є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 за ознаками злочинів щодо ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, привласненні, розтраті ввіреного майна шляхом документального оформлення безтоварних операцій, що мають ознаки фіктивності, а також подальшої легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, унеможливлює проведення розрахунків відповідача з ФГ «Скарбниця-Агро».

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обставини щодо того, що позивач є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044, жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі здійснення розрахунків за отриманий за Договором товар, строк оплати якого настав, та який відповідачем частково вже було оплачено

Також колегія суддів наголошує, що вказані обставини не є підставою для невиконання взятих на себе договірних зобов`язань, а тому відповідні доводи скаржника судом відхиляються як необґрунтовані.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на наведене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати та відповідачем не спростовано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 121 600,00 грн.

Щодо заявлених позивачем 3 068,32 грн 3% річних, 8 640,02 грн інфляційних втрат та 9 288,24 грн пені у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом п. 6.2 Договору передбачено, що у випадку, якщо оплата товару здійснена пізніше термінів зазначених у п. 5.2 даного Договору за умови виконання постачальником всіх умов передбачених пунктами 8.10 та п. 5.2, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості несплаченої кількості товару.

Заперечуючи проти стягнення пені, а також наголошуючи на зменшенні її розміру, відповідач посилається на те, що позивач не виконав всіх вимог п. 8.10 Договору і не надав усіх документів, які повинен був надати при укладенні Договору, а тому розрахований на підставі п. 6.2 Договору розмір пені не може бути застосований до відповідача, а заявлений позивачем розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню на розмір такої пені.

Пунктом 8.10 Договору сторонами узгоджено, що при укладенні цього Договору постачальник зобов`язується представити наступні копії документів, завірених підписом уповноваженої на те особи та печаткою постачальника: витяг з реєстру платників ПДВ; довідка про перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності - єдиному податку 4 групи в 2020 році;довідка про наявність земельних угідь у власності/оренді із зазначенням назви, номеру, дати та строку дії правовстановлюючого документу (ів), площ земельних угідь на 2020 рік; виписка з ЄДРПОУ/або витяг - за домовленістю сторін (виданий не раніше 2 місяців до дати Договору); довідка про включення до ЄДРПОУ; протокол, наказ про призначення на посаду керівника або довіреність на особу, уповноважену на підписання цього Договору.; сторінки статуту (з підписами учасників (засновників), засвідчу вальними та реєстраційними написами, з загальними положеннями, з видами діяльності, з органами управління підприємством та їх правами); статистична звітність «Посівні площі сільськогосподарських культур» (ф.4-сг річна) - під врожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» (ф. 37-сг місячна), з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» (ф. 29-сг річна) - урожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; анкета виробника сільськогосподарської продукції (самодекларація); рішення територіального органу Держпродспоживслужби про державну реєстрацію потужностей оператора ринку; карантинний сертифікат у випадку завезення товару з карантинної зони.

Зі змісту пункту 8.10 Договору вбачається, що сторонами узгоджено перелік документів, копії яких мають бути надані постачальником при укладенні Договору, а не після поставки товару та часткової оплати такого товару.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, доказів звернення відповідача до позивача із проханням або ж вимогою надати певні документи, визначені п. 8.10 Договору, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів на підтвердження наведених доводів й разом з апеляційною скаргою.

Водночас, судова колегія враховує, що після укладення Договору позивачем поставлено відповідачу товар, а відповідачем частково було оплачено такий товар на суму 485 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів, перевіривши наведені вище доводи апелянта, відхиляє як безпідставні посилання відповідача на ненадання позивачу всіх документів, передбачених п. 8.10 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заявлених сум пені в розмірі 9 288,24 грн, 3% річних у розмірі 3 068,32 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 640,02 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції зазначив, що наведені відповідачем обґрунтування заявленого клопотання нівелюють інститут застосування пені за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків здійснення розрахунків, розмір якої обрахованої на рівні подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких сторонами не змінювався.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підсумовуючи викладене, оскільки обставини щодо порушення строків розрахунків за отримані послуги встановлені судом, а розмір пені та 3% річних є співмірним із допущеним порушенням, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних.

Судова колегія наголошує, що відповідачем не доведено наявності виключних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені та 3% річних, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині судом відхиляється.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/976/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/976/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко