ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1836/22

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго», Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача В.О.Лисенко

від відповідача В.Гавкалюк

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» б/н б/д (вх. №1594/22 від 28.09.2022) (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за Рамковим договором постачання природного газу №NGT-C27 від 26.06.2020 року у сумі 21473038,83 інфляційних втрат та 11969811,80 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 30.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1836/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.11.2022 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д (вх. №14877/22 від 24.10.2022), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкладено підготовче засідання на 29.11.2022 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 30.10.2022 року (вх. №15457/22 від 02.11.2022).

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 28.11.2022 року (вх. №1722/22 від 28.11.2022) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу №911/1836/22 до судового розгляду по суті на 20.12.2022 року.

У судовому засіданні 20.12.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 20.12.2022 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (за договором - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «ЦЕНТРЕНЕРГО» (за договором - споживач) 26.06.2020 року укладено Рамковий договір постачання природного газу №NGT- С27 (далі - Рамковий договір), згідно умов п. 1.1 якого, за цим Договором постачальник зобов`язується поставити природний газ (далі - газ) споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем (Відповідачем) для власних потреб, або в якості сировини, а не для перепродажу (п. 1.3. Рамкового договору).

28.12.2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 року №NGT-C27, якою зокрема пролонговано строк дії Рамкового договору до 31.12.2021 року.

Також, 28.12.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 року №NGT-C27, якою внесено зміни до п.п. 2.4.3, 4.7 Рамкового договору.

Крім того, 31.12.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 року №NGT-C27, якою внесено зміни до п. 4.8. Рамкового договору.

Відповідно до п. 1.8 Договору в редакції Додаткової угоди №1, плановий обсяг розподілу потужностей та обсяг (об`єм) споживання газу споживачем (далі - Плановий обсяг постачання/споживання газу) в період з 01.07.2020 по 31.12.2021 визначається в укладених сторонами Індивідуальних договорах до цього Договору на кожен період постачання.

Сторони не пізніше ніж за 7 (сім) робочих днів до початку періоду постачання укладають Індивідуальний договір до цього Договору, в якому визначають планові добові обсяги газу, ціну газу та порядок розрахунків. Актуальність планових добових обсягів постачання газу підтверджується споживачем щоденно у порядку, передбаченому цим Договором (п. 1.9. Рамкового договору).

Відповідно до п. 2.1. Рамкового договору, постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці газу. Передача природного газу від постачальника до споживача оформлюється Комерційним актом приймання-передачі природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ та цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.4.3., 2.4.4., 2.4.8., 2.4.9. Рамкового договору, згідно з кожним укладеним Індивідуальним договором на відповідний період постачання: споживач зобов`язується щоденно до 12:00 Газової доби (D-1) направляти постачальнику Заявку на електронну пошту, визначену в розділі 9 цього Договору. На підставі отриманої Заявки постачальник не пізніше ніж до 15:00 Газової доби (D-1) подає Оператору ГТС номінацію з обсягами замовленої потужності, обсяг якої відповідає обсягам газу, які будуть подані постачальником до газотранспортної системи для потреб споживача протягом відповідної Газової доби (D) Періоду постачання. Відповідна підтверджена Оператором ГТС номінація, є підтвердженням розподілу потужності для споживача.

На підставі отриманої Заявки постачальник для забезпечення постачання газу споживачу, замовляє потужність віртуальної точки входу/виходу газотранспортної системи відповідно до вимог Кодексу ГТС. Величина використаного обсягу потужності точок виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів споживача газу у відповідних точках виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несе споживач відповідно до умов Договору.

Споживач до 8-го (восьмого) числа місяця, наступного за Періодом постачання, зобов`язаний надати постачальнику завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від Споживача даних, відповідно до п. 2.4.8. цього Договору, та даних Інформаційної платформи Оператора ГТС Постачальник протягом 3-х (трьох) Робочих днів готує та надає Споживачу два примірники Комерційного акту за відповідний Період постачання, підписані уповноваженим представником Постачальника, та рахунок на оплату/доплату за спожитий газ та, у випадку необхідності, рахунок на оплату добового небалансу та/або на сплату тарифу на послуги транспортування, що може включати в себе суму додаткової плати, яка виникла в результаті від`ємного значення між обсягом, який був зазначений в Заявці Споживача, та фактично відібраним обсягом природного газу Споживачем за Газову добу (D), зазначеного в інформаційній платформі Оператора ГТС за відповідну Газову добу (D).

Згідно п. 3.4.2 Рамкового договору, споживач зобов`язується у разі перевищення розміру замовленої потужності здійснити своєчасну та повну оплату постачальнику вартості додаткової плати за послуги транспортування, що включають в себе плату за перевищення потужностей, в порядку, «значеному цим Договором та/або Індивідуальним Договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.1 Рамкового договору, ціна газу, порядок та строки розрахунків на кожен Період постачання визначаються сторонами у відповідному Індивідуальному Договорі, шаблон якого визначено у Додатку №2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Такий Індивідуальний договір сторони зобов`язуються укладати не пізніше ніж за 7 (сім) робочих до початку Періоду постачання.

Пунктом 4.4 Рамкового договору визначено, що споживач здійснює оплату розрахункової Договірної вартості газу на умовах 100% попередньої оплати до початку періоду постачання, включаючи вартість послуг транспортування, якщо інший порядок оплати не встановлений Індивідуальним Договором.

Разом із цим, відповідно до пункту 4.6 Рамкового договору, у випадку, якщо обсяг фактично відібраного газу споживачем за відповідну Газову добу (D) згідно даних Оператора ГТС відрізняється від планового обсягу газу, вказаного на Газову добу (D) у відповідному Індивідуальному Договорі з урахуванням змін згідно з Заявками на зміну обсягів газу, поданими споживачем відповідно до умов пп. 2.4.3. Договору, то у споживача виникає небаланс за відповідну Газову добу і постачальник має право нарахувати плату за добовий небаланс.

Пунктами 4.7.1, 4.7.2 Рамкового договору в редакції Додаткової угоди №2 визначено, що плата за добовий небаланс застосовується наступним чином: якщо добовий небаланс споживача за Газову добу (D) є позитивним (обсяг відібраного газу менше ніж в підтвердженій Оператором ГТС номінації/реномінації з урахуванням змін відповідно до п. 2.4.3. Договору), то плата за позитивний небаланс розраховується за формулою, що визначена в пункті 4.7.1.; якщо добовий небаланс Споживача за Газову добу (D) є негативним (обсяг відібраного газу більше ніж в підтвердженій номінацїї/реномінації з урахуванням змін відповідно до п. Договору), то плата за негативний небаланс розраховується також за формулою, що визначена в пункті 4.7.2.

Пунктом 4.8 Рамкового договору в редакції Додаткової угоди №3 визначено, що за результатами споживання газу впродовж кожної Газової доби (D) протягом Періоду постачання вартість газу, спожитого впродовж такої Газової доби (D), підлягає автоматичному коригуванню за формулою, що визначена в цьому пункті (коригування здійснюється без підписання сторонами будь-яких Індивідуальних Договорів та/або Додаткових угод та є обов`язковим для обох сторін). Остаточні розрахунки за фактично поставлений газ впродовж кожного Періоду постачання згідно з Індивідуальним Договором здійснюється між споживачем та постачальником за остаточною договірною вартістю газу до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за періодом постачання на підставі Комерційного акту та виставлених постачальником рахунків.

Між сторонами укладено Індивідуальний договір №1-01-ЦЕ від 28.12.2020 року до Рамкового договору постачання природного газу № NGT-C27 від 26.06.2020 року та Додаткові угоди №1 від 05.01.2021, №2 від 16.01.2021, №3 від 19.01.2021, №4 від 21.01.2021, №5 від 28.01.2021до цього Індивідуального договору.

На виконання умов Індивідуального договору №1-01-ЦЕ від 28.12.2020 року, в січні 2021 позивач поставив відповідачу природний газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс) на загальну суму 796436165,36 грн., що підтверджується комерційними актами приймання-передачі природного газу: №1від 31.01.2021, №2 від 31.01.2021, №3 від 31.01.2021.

Однак, відповідач в порушення умов пунктів 4.1., 4.4., 4.7., 4.8. Рамкового договору та пунктів 4, 8 Індивідуального договору не оплатив поставлений природний газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс). Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати за отриманий природний газ, звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 713772 623,50 грн., у тому числі: основний борг у сумі 694677157,05 грн. 3% річних у сумі 5138707,69 грн. (період нарахування з 03.03.2021 по 31.05.2021), інфляційні втрати у сумі 13956758,76 грн. (період нарахування з 01.04.2021 по 31.05.2021).

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2021 року у справі №911/1931/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 року, позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 713772623,50 грн., у тому числі: основний борг у сумі 694677157,05 грн., 3% річних у сумі 5138707,69 грн., інфляційні втрати у сумі 13956758,76 грн. та 794500,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

24.12.2021 року між позивачем та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено Договір про відступлення прав вимоги №ВПВ-С27/1-01-ЦЕ на підставі якого до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перейшло право вимоги до відповідача щодо погашення (сплати) частини основного боргу, який виник за Індивідуальним договором №1-01-ЦЕ від 28.12.2020 року до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №NGT-C27 від 26.06.2020 року на підставі Комерційного акту приймання-передачі природного газу №3 від 31.01.2021 року на суму 989664,08 грн., у загальному розмірі 193140943,17 грн.

В період з 29.12.2021 по 30.12.2021 в рахунок погашення заборгованості за основним боргом відповідачем сплачено 501536213,88 грн. Таким чином, після ухвалення Господарським судом Київської області рішення у справі №911/1931/21 відбулось повне погашення заборгованості відповідача за основним боргом, що підтверджується копією листа AT «ОЩАДБАНК» від 20.05.2021 №16/2-10/3100 та інформації про надходження коштів, копією Договору про відступлення прав вимоги №ВПВ-С27/1-01-ЦЕ від 24.12.2021, копією листа AT «ОЩАДБАНК» №16/2-09/1622 від 03.08.2022 та інформації про надходження коштів.

Предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 11969811,80 грн., нараховані за період з 01.06.2021 по 29.12.2021 та інфляційні втрати у сумі 21473038,83 грн., нараховані за період з 01.06.2021 по 30.11.2021, нараховані за неналежне виконання грошового зобов`язання, які не були предметом розгляду у справі №911/1931/21.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідні факти, встановлені вказаним рішенням суду, не потребують доведення у даній справі.

Між тим, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з продовженням невиконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленого природного газу, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами щодо сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що у січні 2021 року склалась критична ситуація в об`єднаній енергетичній системі України через дефіцит потужностей та запасів вугілля на складах ТЕС України, що становило загрозу енергетичній безпеці держави. З метою забезпечення достатніх обсягів виробництва електроенергії і на виконання вимог ПрАТ «НЕК «Укренерго» відповідач в січні-лютому 2021 року здійснював закупівлі природного газу в значних обсягах, що дозволило збалансувати обсяги виробництва та споживання електроенергії в Об`єднаній енергосистемі України. Так, у зв`язку із кризовою ситуацією на енергетичному ринку і необхідністю підтримання стабільності енергосистеми України на вимогу диспетчера НЕК «Укренерго», здійснювало багатомільйонну збиткову діяльність у зв`язку із використанням газу у виробництві електроенергії. Отже, споживання газу відповідачем, за яким виник борг, були обумовлені необхідністю забезпечення сталого проходження осінньо-зимового періоду 2020/2021 р.р., за умов дефіциту вугільної продукції на всіх теплових генераціях України, а тому, на думку відповідача, відсутня його вина у прострочені проведення розрахунків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що господарські правовідносини між сторонами виникли на підставі Рамкового договору постачання природного газу №NGT- С27 від 26.06.2020 року.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), ст. 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням оплати за поставлений у січні 2021 року природний газ, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 11969811,80 грн., нараховані за період з 01.06.2021 по 29.12.2021 та інфляційні втрати у сумі 21473038,83 грн., нараховані за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 відповідно до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на загальну суму 33442850,63 грн., з яких: 11969811,80 грн. 3% річних та 21473038,83 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і, відповідно, підлягають задоволенню повністю. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99% від нарахованих сум. В обґрунтування клопотання про зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, а також, посилається на скрутне фінансове становище, спричинене збройною агресією російської федерації проти України.

Розглянувши подане клопотання відповідача, суд дійшов висновку що таке клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, право суду щодо зменшення розміру неустойки розширено: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи, тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 4.1. Постанови ВГСУ №14 від 17.12.13 р., сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18).

При цьому, слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р., про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Крім того, судом враховано також, що за відповідачем заборгованість за поставлений товар виникла у 2020 році і не сплачувалася відповідачем до 2021 року, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, суд зазначає, про відсутність підстав для зменшення інфляційних нарахувань, оскільки, чинним законодавством цього не передбачено (аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові №918/116/199 від 04.02.2020 року.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Рудиківська, буд. 49, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код ЄДРПОУ 423991 (одинадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят девять тисяч вісімсот одинадцять) грн. 80 коп. 3% річних, 21473038 (двадцять один мільйон чотириста сімдесят три тисячі тридцять вісім) грн. 83 коп. інфляційних втрат та 501642 (п`ятсот одну тисячу шістсот сорок дві) грн. 76 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 22.12.2022 року.

Суддя Д.Г. Заєць