СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/4215/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.,

представників сторін:

позивача не з`явився

відповідача Алдошина О.С., довіреність від 18.07.2022 №51

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс", м. Київ (вх. №533 Х/2)
на рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі №922/4215/21 (суддя Добреля Н.С., повний текст рішення складено 25.01.2022)

за позовом Фізичної особи-підприємця Глушич Юлії Юріївни, смт Мангуш, Донецька обл.

до Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії «Східна», м. Харків

про стягнення 589 574,45 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємиць Глушич Ю.Ю. звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної філії "Військторгсервіс" про стягнення заборгованості за договором поставки №01/07 від 14.07.2020 у розмірі 589574,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в повному обсязі не виконано умови договору поставки №01/07 від 14.07.2020, укладено між ФОП Глушич Ю.Ю. (Постачальник) та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Східна» (Покупець) в частині обов`язку оплати товару, а саме, продуктів харчування у сумі, що складає 589 574,45 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Глушич Ю.Ю. задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" на користь позивача 589 574,45 грн основного боргу, 8 843,62 грн судового збору та 15 500,00 грн адвокатських витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що за поданими документами та фактичними обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вбачається, що Фізичною особою-підприємцем Глушич Ю.Ю. поставлено Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" продукти харчування на загальну суму 604 608,83 грн. Відповідач розрахувався за поставлений товар частково в сумі 15 034,38 грн, що підтверджується видатковою накладною від 12.01.2021 №12. Суд першої інстанції виходив з того, що прийняття товару за договором поставки № 01/07 від 14.07.2020 року здійснювалось на підставі видаткових накладних, а не ТТН як зазначає відповідач. Дослідженням копій наданих до позовної заяви договору та видаткових накладних, судом встановлено, що вони містять підписи уповноважених сторін та печатки. В той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності поставки позивачем товару, як не надано і доказів, що печатка відповідача була використана особою, не уповноваженою на її використання.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Концерн "Військторгсервіс" в особі філії «Східна» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що фізичною особою-підприємцем Глушич Ю.Ю. не дотримано обов`язкових умов договору поставки № 01/07 від 14.07.2020, у зв`язку з чим, факт поставки товару позивачем є недоведеним. На думку відповідача, з наданих позивачем доказів, а саме, видаткових накладних, неможливо встановити зв`язок з договором поставки від 14.07.2020 № 01/07 та поставку продуктів за вказаними накладними по договору, який виконувався для потреб Міністерства оборони України. Як вважав апелянт, відсутність підписаних між сторонами товаро-транспортних накладних (ТТН) та документів, які засвідчують якість товару, суперечать умовам договору поставки та є порушенням стороною умов договору. Апелянт стверджує, що вказані документи не відповідають вимогам законодавства, а тому не можуть виступати належними доказами поставки товару за договором. Акцентує увагу на тому, що копії видаткових накладних містять підпис невстановленої та невідомої особи, з підпису якої неможливо встановити посаду, прізвище та обсяг повноважень підписанта згідно довіреності, в тому числі в праві підпису документів, а тому не дають можливість визначити її уповноваженою особою. Також зазначає, що долучені до позовної заяви видаткові накладні містять істотні недоліки, такі як відсутність прізвища, ім`я по-батькові та посаду уповноваженої особи на їх підписання. На думку апелянта, наведені недоліки спростовують факт виконання зобов`язання позивачем в частині поставки товару за договором № 01/07 від 14.07.2020.

Також відповідачем викладені заперечення стосовно стягнення судом першої інстанції витрат за правову допомогу у розмірі 15 500, 00 грн на користь позивача.

Ввважає, що докази надані позивачем на підтвердження адвокатських витрат є ненележними. Зазначає, що договір про надання правової допомоги №50 від 20.09.2021, укладений між ФОП Глушич Ю.Ю. та адвокатом Примак О.М., не має відношення до справи № 922/4215/21 в рамках якої стягнуто 15 500, 00 грн правової допомоги з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна". Зазначений позивачем перелік послуг, що міститься в акті надання послуг №50 від 20.10.2021, зокрема підготовка адвокатських запитів до військових частин А 1804, А 2777, А 2802, А 2062 та до Департаменту внутрішнього аудиту МОУ, на думку апелянта, не можна пов`язати з розглядом справи № 922/4215/21, адже вони не долучені до матеріалів справи та не досліджувались судом. Також зазначає, що у додатковій угоді №50 від 20.09.2021 до договору №50, предметом визначено надання консультаційної та правової допомоги адвокатом Примак О.М. товариству, а не фізичній особі- підприємцю, що, на думку апелянта, є ще одною підставою вважати, що договір за яким стягнуто на користь позивача правову допомогу не містить відношення до правовідносин, що склалися між адвокатом та ФОП Глушич Ю.Ю. Крім того, посилається на відсутність у наданих до позовної заяви документах номеру конкретної судової справи, в рамках якого надається правова допомога адвокатом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 задоволено клопотання Концерну "Військторгсервіс" та поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі №922/4215/21 та призначено справу до розгляду на 20.10.2022.

У зв`язку з продовженням строку дії воєнного стану в Україні станом на вересень 2022 року, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, не направлялась судом в установленому порядку на юридичну адресу ФОП Глушич Ю.Ю. АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що тимчасово відсутній обмін із зазначеним відділенням поштового зв`язку в умовах воєнного стану.

Про неможливість надсилання ухвали позивачу поштовим зв`язком, уповноваженими працівниками документального забезпечення та контролю Східного апеляційного господарського суду складений відповідний акт, який приєднаний до матеріалів справи № 922/4215/21.

Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 08.09.2022.

Одночасно, інформацію про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" до ФОП Глушич Ю.Ю. та про призначену дату засідання у справі № 922/4215/21, розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу «Судова влада України» у підрозділі «Повідомлення для учасників судового процесу», розділу «Громадянам».

18.10.2022 представником позивача з використанням підсистеми "Електронний суд" надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник позивача просить поновити йому строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з тим, що ухвалу від 05.09.2021 ФОП Глушич Ю.Ю. не отримувала. Проти апеляційної скарги заперечує, вважає її безпідставною, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі № 922/4215/21 залишити без змін.

Вважає, що фактом підтвердження існування заборгованості Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Східна» на користь фізичної особи-підприємця Глушич Ю.Ю. є акт звірки взаємних розрахунків за період з січня по червень 2021 року та з січня по лютий 2021 року, що підтверджує існування договірних відносин між сторонами та факт часткової сплати за поставлену продукцію апелянтом.

Зазначає, що часткова сплата товару за поставлену продукцію, яка підтверджується актами звірок взаємних розрахунків, є визнанням з боку відповідача боргу за укладеним між сторонами договором. Вважає, що надані видаткові накладні, які були підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, також є належними доказами отримання товару відповідачем. Також вважає, що відповідачем не було надано спростувань та доказів того, що даний товар не поставлявся до військових частин згідно видаткових накладних, а накладні не підписувались уповноваженою особою Концерну, та те, що за даний товар відповідачем було сплачено кошти.

Щодо витрат на правову допомогу, представник позивача, вважає їх справедливими, оскільки зазначення в додатковій угоді № 50 «Товариства» замість «ФОП Глушич» не є доказом того, що послуги надавались Товариству, а не позивачу, при складанні додаткової угоди було допущено технічну помилку. Однак підписантом з боку замовника виступає позивач, про що свідчить наявність підпису та відтиску печатки позивача на додатковій угоді. Також позивач не згоден із твердженням відповідача стосовно того, що докази підтвердження виконання договору повинні бути пов`язані з розглядом конкретної справи, адже підписання договору про надання правової допомоги та додаткової угоди відбулось до моменту подання позовної заяви, а тому жодним чином у позивача не було змоги вказати конкретний номер справи, за яким надається правова допомога. Зазначає, що в додатковій угоді вказано дату та номер договору за яким стягується борг (жодних інших судових справ з приводу стягнення боргу за поставлену продукцію за цим договором немає).

Судове засідання 20.10.2022 у справі №922/4215/21 не відбулось у зв`язку із знаходженням 20.10.2022 судді доповідача Лакізи В.В та судді Здоровко Л.М. у відпустці.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі № 922/4215/21 відбудеться 08.12.2022 о 10:00 год.

Судове засідання 08.12.2022 не відбулось у зв`язку із знаходженням судді-доповідача Лакізи В.В. у відпустці.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі №922/4215/21 відбудеться 15.12.2022 о 15:15 год.

15.12.2022 до суду апеляційної інстанції, від представника позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у справі № 922/4215/21 без участі позивача та його представника, розгляд справи просить здійснювати за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи, що сторони про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином, правова позиція сторін викладена у заявах по суті справи, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 15.12.2022 представник апелянта підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.07.2020 між Фізичною особою-підприємцем Глушич Ю.Ю. (постачальник) та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Східна» (покупець) укладено договір поставки № 01/07.

Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим договором, постачати в асортименті продукти харчування (товар) покупцю, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар. Товар, що поставляється, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 № 591.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше ніж за 3 календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника.

Відповідно до п. 2.6 договору, приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі видаткових накладних та/або ТТН, а за якістю згідно з документами, які засвідчують якість та походження Товару (сертифікатом якості виробника, висновком, якісним посвідчення).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціни на товар за його асортимент зазначаються у прайс-листі (специфікації), який є невід`ємною частиною договору. При зміні ціні на товар, постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не менше, ніж за 14 календарних днів, шляхом надання нового прайс-листа для погодження покупцем.

Згідно п. 3.2 договору загальна вартість цього договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх видаткових накладних та/або ТТН, за якими здійснюється поставка протягом терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з моменту отримання/поставки товару та надання покупцю належно оформлених оригіналів документів (видаткової накладної, рахунку-фактури, ТТН) згідно замовлення покупця.

Звертаючись до господарського суду позивач зазначав, що на виконання умов договору, відповідачу поставлено товар на загальну суму 604 608,83 грн. В той же час, відповідач розрахувався за поставлений товар лише частково в сумі 15 034,38 грн, залишок боргу відповідачем не сплачено. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 589 574,45 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1,2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

В даному випадку спірні правовідносини між Фізичною особою-підприємцем Глушич Ю.Ю. та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" виникли з підстав належного виконання сторонами договору поставки №01/07 від 14.07.2020.

Сторони факт укладання договір поставки № 01/07 від 14.07.2020 не заперечують.

З огляду на зазначене, суд, з урахуванням положень ст. 204 ЦК України, приймає до уваги договір № 01/07 від 14.07.2020 як належну підставу у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 604 608,83 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №№ 12-52 (а.с. 25-46 т. 1).

На підставі вищезазначених видаткових накладних позивачем було поставлено, а відповідачем без жодних зауважень та заперечень прийнято товар на загальну суму 604608,83 грн.

Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками.

Також, на підтвердження наявності заборгованості, позивачем до суду надано аудиторський звіт № 234/6/40/15 від 01.10.2021, складений Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України за результатами проведеного дослідження філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс".

Предметом дослідження вказаного аудиторського звіту є оцінка діяльності з організації процесів здійснення виробницта, торговельної діяльності, виконання робіт та надання послуг філій Концерну "Військторгсервіс", в тому числі і філії «Східна».

Згідно з даними аудиту, в Концерні існує заборгованість за постачання продуктів харчування на загальну суму 4 306 037,66 грн. Крім того, даними, викладеними у звіті, підтверджується, що заборгованість Концерну перед ФОП Глушич Ю.Ю. становить 589 574,45 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав про відсутність на видаткових накладних відомостей про особу, яка здійснила прийняття товару та відсутність у них посилання на договір. Аналогічні доводи покладено відповідачем в обгрунтування апеляційної скарги.

Так, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, відповідно до пункту 2.4. якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як вбачається з наданих позивачем видаткових накладних, якими позивач підтверджував факт поставки товару за договором, вони містять найменування суб`єктів господарювання, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств). Таким чином, вказані видаткові накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17.

Колегія суддів вважає, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цима накладними. Зокрема, відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Відповідач не заперечує справжність печатки, доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів з приводу викрадення чи втрати печатки, відповідачем не надано. Отже, підстави вважати, що печатка використовувалась поза волею відповідача відсутні.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №918/1026/20; від 18.08.2020 у справі № 927/833/18; від 21.01.2020 у справі № 916/922/19.

Колегія суддів зазначає, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (Постанова Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 916/922/19).

Як вже зазначалось, на підтвердження наявності заборгованості, позивачем до матеріалів справи надано аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15, складений Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України. Зі змісту аудиторського звіту вбачається, що за результатами проведеного дослідження філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" заборгованість відповідача перед ФОП Глушич Ю.Ю. складає 589 574,45 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що видаткові накладні, що містяться в матеріалах справи підтверджують факт поставки товару на загальну суму 604608,83 грн та є самостійною підставою для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Щодо доводів апелянта з приводу відсутності сертифікатів якості виробництва, які мають бути надані покупцю постачальником на підставі п. 4.2. договору поставки №01/07 від 14.07.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 673 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 678 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до п. 4.2. договору кожна поставка товарів повинна супроводжуватись документами, що підтверджують безпечність, придатність та якість харчових продуктів, у тому числі, забезпечують їх простежуваність відповідно до Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» (декларація виробника або посвідчення про якість, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, або звіт за результатами санітарно-гігієнічної оцінки, ТТН та інші документи, за їх наявності).

За умовами п. 4.7. договору товари, доставлені представнику покупця з порушенням вимог до маркування, тари та упаковки, а також товар, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ), вважаються непоставленими, тим самим фіксується порушення відповідним актом та мають бути замінені постачальником протягом одного календарного дня. Постачальник вважається озхнайомленим з вимогами до маркування, тари та упаковки, а також правил транспортування окремих видів товару.

Матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не надано належних доказів повідомлення позивача відповідно до п.4.7 договору про виявлення неякісної продукції, запрошення останнього для складання акту виявлення неякісної продукції, пред`явлення вимоги про зменшення ціни товару. Також у матеріалах справи відсутнє будь-яке листування між сторонами з приводу ненадання документів, зазначених у п. 4.2 договору, а також доказів відмови відповідача у прийнятті продукції з підстав невиконання позивачем умов п. 4.2. договору.

Щодо посилань апелянта на відсутність товарно-транспортних накладних (ТТН), що підтверджували б поставку товару та порушення стороною позивача умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 2.6 договору, приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі видаткових накладних та/або ТТН.

Відносини, що склалися між сторонами носять договірний характер.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦКУ правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1.ст.203 ЦКУ).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦКУ).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.(ч. 3 ст. 203 ЦКУ).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦКУ).

Законом визначено презумпцію правомірності правочину, відповідно до ст. 204 ЦКУ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (2.ст. 638 ЦКУ)

Будь-яка зі сторін може визнати недостатніми ті умови, що названі істотними у законі або є необхідними для договору цього виду, і доповнити договір додатковими умовами, без яких угода її не влаштовує. У цьому випадку такі умови також набувають значення істотних.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

З аналізу положень договору № 01/07 від 14.07.2020 вбачається, що сторони передбачили прийняття товару або на підставі видаткових накладених або на підставі ТТН.

В даному випадку, прийняття товару здійснювалось на підставі видаткових накладних, як було погоджено сторонами договору.

В той же час, умовами договору не передбачено обов`язкового надання саме ТТН для підтвердження поставки товару.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що належними у справі доказами позивач підтвердив поставку продуктів за договором поставки №01/07 від 14.07.2020. Відповідачем доводи позивача належними доказами не спростовані, доказів сплати заборгованості на суму 589 574,45 грн за видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи, не надано. У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №01/07 від 14.07.2020 у розмірі 589 574,45 грн.

З приводу доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15 500,00 грн та їх недоведеність, колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем було надано наступні документи:

- договір про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021;

- акт надання послуг № 150 від 20.10.2021 року на суму 15500,00 грн;

- додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021;

- додаток № 1 "Узгоджена вартість адвокатських послуг";

- розрахунок витрат на правову допомогу;

- квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 15500,00 грн.

Також, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до суду було надано квитанції до прибуткового ордеру про оплату позивачем на користь адвоката Примак Олени Миколаївни 15 500,00 грн, сплачених на підставі договору про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021 року та додаткової угоди до нього.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що договір про надання правової №50, укладений між адвокатом Примак О.М. та позивачем, додаткова угода до договору, а також послуги, надані в акті, неможливо пов`язати з розгядом справи №922/4215/21, оскільки у вищезазначених документах відсутнє посилання на конкретну судову справу.

Колегія суддів, не погоджується с такими твердженнями апелянта, виходячи с наступного.

Договір про надання правової № 50 та додаткова угода до нього укладені між сторонами 20.09.2021, в той час як ФОП Глушич Ю.Ю. звернулась з позовною заяву Господарського суду Харківської області 24.10.2021, тобто у позивача дійсно не було змоги вказати номер справи, за яким надається правова допомога.

Окрім того, відповідно до п. 1.2 договору № 50 від 20.09.2021 його предметом є надання юридичної допомоги та здійснення представництва інтересів в суді стосовно стягнення грошових коштів за поставку продуктів харчування.

Предметом додаткової угоди №50 від 20.09.2022 є надання адвокатом консультаційної та правової допомоги замовнику, щодо стягнення грошових коштів за поставку продуктів харчування, які поніс замовник у зв`язку з несплатою Концерном «Військторгсервіс» в особі філія «Східна» заборгованості за договором поставки від 14.07.2020 № 01/07.

Предметом розгляду судової справи № 922/4215/21 є стягнення з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" заборгованості на користь ФОП Глушич Ю.Ю. за договором поставки від 14.07.2020 № 01/07 у розмірі 589 574,83 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Тобто, надані адвокатом згідно договору про надання правової допомоги юридичні послуги співпадають з позовними вимогами ФОП Глушич Ю.Ю, а отже є прямо пов`язаними з розглядом справи № 922/4215/21.

Посилання відповідача про те, що у п. 1.1. додаткової угоди № 50, вказано «надання консультаційної та правової допомоги адвокатом Примак О.М. товариству, а не фізичній особі-підприємцю» суд також не бере до уваги, оскільки сторонами як у договорі про надання правової допомоги від 20.09.2021 так і додатковій угоді до нього, виступають адвокат Примак Олена Миколаївна та фізична особа-підприємиць Глушич Юлія Юріївна. Договір та додаткова угода підписані сторонами, про що свідчить наявність підпису та відтиску печатки позивача.

Також апелянт вважає, що наданий адвокатом акт надання послуг №50 від 20.10.2021 містить перелік таких послуг, які не мають відношення до розгляду даної справи, а саме направлення адвокатських запитів до Військових частин А 1804, А 2777, А 2062, А 2802 та Міністерства оборони України. Відповідач ставить під сумнів, як їх направлення адвокатом так і взагалі необхідність їх написання.

Відповідно до розрахунку витрат на послуги адвоката, 15 500,00 грн наданої правової допомоги складають:

- надання консультацій 500,00 грн.;

- ознайомлення з документацією 3000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини НОМЕР_1 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини НОМЕР_2 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини НОМЕР_3 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини НОМЕР_4 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Департаменту внутрішнього аудиту МОУ 1000,00 грн.;

- підготовка позовної заяви до суду 5000,00 грн.;

- підготовка документів для відповідача та направлення документів відповідачу 500,00 грн.;

- підготовка та завантаження документів до суду через електронну систему "Електронний суд" 1500,00 грн.

У матеріалах справи міститься адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_3 та до Департаменту внутрішнього аудиту МОУ. До клопотання про долучення доказів від 22.11.2021 доданий адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_3 та відповідь на нього, у клопотанні про долучення доказів від 29.11.2021 доданий адвокатський запит до Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, у клопотанні про долучення доказів від 08.12.2021 доданий витяг з аудиторського звіту № 234/40/15 від 01.10.2021.

Оплата позивачем послуг адвоката за наданим розрахунком підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 50 від 20.09.2021; № 51/1 від 22.09.2021; № 50/2 від 28.09.2021; №50/3 від 28.09.2021; № 50/4 від 28.09.2021; № 50/5 від 28.09.2021; № 50/6 від 28.09.2021; № 50/7 від 11.10.2021; № 50/8 від 18.10.2021; № 50/8 від 19.10.2021.

З метою належного здійснення представництва інтересів клієнта, надання йому правової допомоги адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

З метою досягнення необхідного результату обумовленого умовами договору про надання правової допомоги, адвокат вільний у виборі видів адвокатської діяльності. Тобто, якщо адвокат Примак О.М. вважала за необхідне направити адвокатські запити до військових частин, з метою здійснення ефективного правового захисту позивача в межах судової справи № 922/4215/21 для підтвердження факту поставки продуктів харчування, а позивач у свою чергу погодився і оплатив дані послуги адвоката, то не можна вважати, що дані запити не стосуються предмету позову. Окрім того, колегія суддів зазначає, що звернення з позовною заявою фізичної особи-підприємця Глушич Ю.Ю. до суду сталося з вини відповідача.

Сторонами було підписано Акт надання послуг № 150 від 20.10.2021 року на суму 15 500,00 грн, чим засвідчено, що послуги вартістю 15500,00 грн надані належним чином, відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 20.09.2021 № 50, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних послуг. Сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2000 у справі № 910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.42 Конституції України.

Колегія суддів, відхиляє доводи відповідача, стосовно ненележності наданих позивачем доказів на понесення останнім витрат, пов`язаних з правовою допомогою.

Суд вважає за необхідне застосувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2021 у справі № 755/7943/20-ц, де зазначено, що питання оцінки достатності доказів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано належні докази, що підтверджують надання адвокатом певного обсягу правової допомоги в межах даної справи, їх погодження та прийняття позивачем, а також їх оплату в загальному розмірі 15 500,00 грн.

Доводи апелянта з приводу неправомірності висновків суду щодо обсягів надання правової допомоги, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства, наданими позивачем документами та встановленими обставинами у справі, а тому не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.269, 275, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" залишати без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 24.01.2022 у справі №922/4215/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 26.12.2022

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов