ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" грудня 2022 р. Cправа № 902/820/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Яремчука Ю.О., розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 29.04.2021 у справі

за позовом:Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21100)

до: Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" (вул. Козельницька, 15, м. Львів, Львівська обл., 79026)

про стягнення збитків 17 006,22 грн

Секретар судового засідання Коломієць Т.С.

за участю представників:

позивача: Педченко Г.О.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/820/20 (суддя Яремчук Ю.О.) за позовом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" про стягнення 17 006,22 гривень збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021(суддя Яремчук Ю.О.), яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021, позов Державної екологічної інспекції у Вінницькій області задоволено та ухвалено стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" на рахунок держави суму збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства 17 006,22 грн, а також на рахунок Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відшкодування витрат за оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.

29.07.2021 на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

21.07.2021 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду - апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 в справі №902/820/20 - залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 в справі №902/820/20 - залишено без змін.

21.11.2022 до суду із заявою № б/н від 18.11.2022 (вх. № 1203/22 від 21.11.2022) про перегляд рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2022 у справі №902/820/20 за нововиявленими обставинами звернулося Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго".

Відповідно до пункту 15 статті 32 ГПК України, розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом сулу, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів.

З огляду на те, що суддя Яремчук Ю.О., у складі якого судом було ухвалено рішення у справі №902/820/20, перебував у відпустці 21.11.2022 року, автоматизований розподіл заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" здійснено на загальних підставах.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022, заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" б/н від 18.11.2022 (вх. № 1203/22 від 21.11.2022) передано на розгляд судді Шамшуріній М.В.

Станом на 22.11.2022 суддя Яремчук Ю.О. перебуває на роботі.

Відповідно до частини 2 статті 15 Порядку автоматизованого розподілу справ Господарського суду Вінницької області, у випадку, коли розподілена іншому судді судова справа в порядку частини 1 пункту 15 на момент виходу головуючого судді, який здійснював провадження у такій справі буде не розглянута, такі судові справи (матеріали) передавати на повторний автоматизований розподіл в порядку, визначеному частиною 2 пункту 16 даного Порядку.

22.11.2022 суддя Шамшуріна М.В. подала заяву про передачу заяви раніше визначеному складу суду.

Враховуючи, що суддя Яремчук Ю.О., у провадженні якого перебувала справа №902/820/20, станом на 22.11.2022 перебуває на роботі, на підставі частини 2 пункту 15 Порядку автоматизованого розподілу справ у Господарському суді Вінницької області, призначити повторний автоматизований розподіл заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" б/н від 18.11.2022 (вх. № 1203/22 від 21.11.2022) про перегляд рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2022 у справі № 902/820/20 за нововиявленими обставинами, з метою передачі раніше визначеному складу суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.11.2022 вищевказану заяву передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Згідно із ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частиною першою статті 322 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення позовних заяв до суду першої інстанції.

За змістом ч. 2 ст. 323 Господарського процесуального кодексу України, протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 322 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими чи виключними обставинами, про що постановляє відповідну ухвалу.

Положеннями частини 1 статті 325 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про відкриття провадження за заявою Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 29.04.2021 у справі з призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.11.2022 відкрито провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 29.04.2021 у справі у справі № 902/820/20. Розгляд заяви за нововиявленими обставинами призначено на 13.12.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, при цьому судом враховано, що останнім подано клопотання (вх. № канц. 01-34/10695/22 від 12.12.2022) про розгляд заяви про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами без участі представника АТ «ДТЕК Західенерго».

Згідно із пунктом 1 частини 3 цієї статті ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, та, з огляду те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Вінницької області 29.04.2021 у справі № 902/820/20 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" № 17 від 26.12.2011 р. необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Тож, нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Водночас нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.

Так, обґрунтовуючи заяву АТ «ДТЕК Західенерго» вказує, що ухвалення Верховним Судом постанови від 19.10.2022 у справі № 380/3873/20 є нововиявленою обставиною у справі № 902/820/20, оскільки вказаною постановою скасовано судове рішення, яке було підставою для прийняття Господарським судом Вінницької області рішення від 29.04.2021 у справі № 902/820/20.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа за позовом Державної екологічна інспекція у Вінницькій області до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" про стягнення збитків 17 006, 22 грн. Причиною виникнення спору у дійсній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав стягнення 17 006,22 грн шкоди, спричиненої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, у відповідності до Акту перевірки, дотримання вимог природоохоронного законодавства №125/ВН від 21.02.2020.

При цьому, суд зазначає, що як вбачається з акта №125/ВН від 21.02.2020, перевіркою було виявлено наступні порушення:

1. Не зареєстровано право користування (оренда) земельних ділянок; площею 1,5839га, кадастровий номер :06:001:0099; площею 19,6665га. кадастровий номер :05:001:0080,

2. На території основного пром майданчика за адресою вул. Наконечного, 173 в м. Ладижин розміщено виробничі відходи (шлак паливний IV класу небезпеки) на відкритому ґрунті у несанкціонованому місці, що призвело до засмічення земельної ділянки площею 20,16м,

3. Не уживаються заходи щодо запобігання негативному і екологонобезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків такого впливу на земельну ділянку яка зазнала засмічення,

4. Не здійснюються організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів (відходи, що утворюються в процесі виробничо- господарської діяльності та потребують утилізації, не передаються на утилізацію, зберігання відповідним ліцензованим організаціям, установам)

5. Допускаються факти змішування відходів для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія (не встановлено достатньої кількості контейнерів для розміщення відходів, не забезпечено встановлення контейнерів для роздільного збирання відходів пластику, паперу, скла, в контейнерах для побутових відходів допускається складування відходів промасленого ганчір`я),

6. Допускається зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах,

7. Підприємство в період з 31.10.2017 по 16.12.2018 здійснювало використання води, а саме пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії в м. Ладижин без затверджених дозволом за №1:57 від 22.12.2015 з терміном дії до 22.12.2020 лімітів пропуску води через гідровузол.

8. При проведенні інструментальних замірів у 2019 році по електрофільтрах результати вимірювань не оформлені за встановленою формою згідно з наказом Мінприроди від 06.02.2009 за №52, чим порушено правила експлуатації ГОУ.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.04.2022 у справі № 902/820/20 позов задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго в особі відокремленого підрозділу Ладижииська теплова електрична станція на рахунок держави (УК у м. Ладижині/ м. Ладижин, 24062100, Код , Казначейство України (ЕАП) UA0002008 (призначення платежу: за порушення природоохоронного законодавства) суму збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства 17 006,22 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго в особі відокремленого підрозділу Ладижинська теплова електрична станція на рахунок Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (отримувач: Держекоінспекція у Вінницькій області, Код , Казначейство України (ЕАП) UA0081122, в Держказначейській службі України, м. Київ МФО 820172) відшкодування витрат за оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 у справі №902/820/20 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.10.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "ДТЕК Західенерго" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та рішення господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 у даній справі.

Суд зауважує, що в основу судового рішення від 29.04.2022 у справі № 902/820/20 було покладено рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3873/20 від 06.10.2020.

Так, судом було зазначено, що в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа № 380/3873/20 за позовом Акціонерного товариства ДТЕК Західненерго до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області в частині проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ДТЕК Ладижинська ТЕС АТ ДТЕК Західенерго у період з 10.02.2020 р. по 21.02.2020 р. протиправними; визнання протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 припису Державної екологічної інспекції у Вінницькій області № 751/05 від 25.02.2020 р. Вимоги позивач обґрунтовував незаконністю оскаржуваного припису, яким встановлено строк для його виконання окремо по кожному пункту. АТ ДТЕК Західенерго окрім іншого зазначає, що Акт перевірки на підставі якого винесено припис не містить інформації про вчинення позивачем системних порушень норм природоохоронного законодавства та/або настання події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави. Вказує, що відповідачем досліджено необмежене коло питань під час проведення перевірки, що свідчить про перевищення наданих законом повноважень державного органу. А тому, на переконання позивача, дії відповідача в частині проведення перевірки є протиправними, у зв`язку з чим акт складений за результатами перевірки з порушенням вимог, і як наслідок припис є незаконним.

Суд зауважує, що згідно з приписом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області № 751/05 від 25.02.2020 р підприємство відповідача було зобов`язано:

1. Зареєструвати право користування (оренди) земельних ділянок: площею 1,5839, кадастровий номер :06:001:0099; площею 19,6665 га кадастровий номер :05:001:0080;

2. Ліквідувати на території основного проммайданчика за адресою вул. Наконечного, 173 м. Ладижин засмічення виробничими відходами (шлак паливний IV класу небезпеки) земельної ділянки площею 20,16 м;

3. Вжити заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельну ділянку, яка зазнала засмічення;

4. Здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів (забезпечити вчасну передачу відходів, що утворюються в процесі виробничо-господарської діяльності та потребують утилізації на зберігання, утилізацію відповідним ліцензованим організаціям, установам);

5. Не допускати фактів змішування відходів для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія (встановити достатню кількість контейнерів для розміщення відходів; забезпечити встановлення контейнерів для роздільного збирання відходів пластику, паперу, скла; не допускати складування відходів промасленого ганчір`я в контейнерах для побутових відходів);

6. Не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах;

7. Дотримуватись правила експлуатації ГОУ.

У справі № 380/3873/20 винесено рішення 06.10.2020 р., яким адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області в частині проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ВП Ладижинська ТЕС АТ ДТЕК Західенерго у період з 10.02.2020 р. по 21.02.2020 р. протиправними. Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 припису Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №751/05 від 25.02.2020 р.

Восьмим апеляційним адміністративним судом 15.02.2021 р. у справі №380/3873/20 прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області задоволено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 р. в справі № 380/3873/20 скасовано та прийняти нове, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання протиправними дій, скасування припису відмовлено. Дана постанова набрала законної сили 15.02.2021р.

19.10.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 380/3873/20, якою задовольнив частково касаційну скаргу Акціонерного Товариства «ДТЕК Західенерго», скасував дві постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 та залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням мотивування, викладеного у цій постанові, щодо правомірності підстави для проведення перевірки за дорученням Прем`єр- міністра України, та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, які були підставою для ухвалення рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 у даній справі.

Верховний Суд не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції у справі № 380/3873/20 про правомірність припису, а саме його пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7.

Колегія суддів Верховного Суду погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки, судом встановлено, що доказів протилежного ні в акті перевірки ні в інших наданих на розгляд суду документах Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області (відповідачем) не наведено, а також в ході проведеної перевірки відповідачем не проводився відбір проб виробничих відходів, не проведено санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень, якими б було встановлене, що відходи мають ознаки шлаку паливного IV класу небезпеки, зазначені порушення не є доведеними контролюючим органом. Зокрема зазначено, що посилання суду апеляційної інстанції, як на обґрунтування доведення контролюючим органом правомірності зазначених пунктів спірного припису, лише на те, що за результатами перевірки відповідальну особу було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 52 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, який сплачений у добровільному порядку, що, на думку апеляційного суду, підтверджує факт визнання правопорушення, а також на те, що в графі протоколу щодо пояснення особи-порушника та його зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, зазначено, що «Порушення буде усунуто», тобто, на думку апеляційного суду, особа усвідомлювала настання наслідків порушення природоохоронного законодавства та бажання усунути дані порушення, не свідчать про те, що контролюючим органом доведено в акті перевірки допущення позивачем порушень, щодо усунення яких зазначено у спірному приписі.

Зокрема колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд першої інстанції всебічно дослідив докази, зібрані у справі № 380/3873/20, надав їм належну оцінку та, встановивши, що в процесі розгляду справи відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оскаржуваний припис був прийнятий з додержанням вимоги законодавства щодо повного та всебічного з`ясування та дослідження усіх наявних обставин, що стали підставами його винесення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний припис не може вважатися правомірним. Та оскільки суд апеляційної інстанції у справі № 380/3873/20 скасував судове рішення, яке відповідає закону, Верховний Суд дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції, якою переглядалося рішення суду першої інстанції по суті спору, слід скасувати, як наслідок, скасуванню підлягає і постанова суду апеляційної інстанції, якою переглядалося додаткове рішення суду першої інстанції (щодо розподілу судових витрат), а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 жовтня 2020 року - залишити в силі, з урахуванням мотивування, викладеного у цій постанові, щодо правомірності підстави для проведення перевірки за дорученням Прем`єр-міністра України.

Зі змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 380/3873/20 від 19.10.2022 слідує, що колегія суддів не погодилась із рішенням суду апеляційної інстанції про правомірність припису, а саме його пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 з огляду на наступне:

Відповідно до частини першої статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державною нагляду (контролю) у сфері охорони навколишньої о природного середовища, раціонального використання, відтворення ї охорони природних ресурсів.

Здійснення такого контролю покладено відповідно до законодавства покладено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до Положення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, зокрема, пунктом 4 підпунктом, 25-1 встановлено, що саме Держгеокадастр здійснює контроль за дотриманням, земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, утому числі за веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту підчас проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасним проведенням рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених відповідним, робочим проектом землеустрою; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу)земельних ділянок.

Тобто, відповідач не наділений повноваженнями щодо державного нагляду (контролю) у сфері земельного законодавства.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі № 820/432/17.

Що стосується пунктів 2, 3 спірного припису, згідно з якими позивач повинен ліквідувати на території основного проммайданчика за адресою вул. Наконечного, 173 м. Ладижин засмічення виробничими відходами (шлак паливний IV класу небезпеки) земельної ділянки площею 20,15 кв. м та вжити заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельну ділянку, яка зазнала засмічення, слід зазначити таке.

Як зазначили суди попередніх інстанцій, позивач заявляє, що не є власником тих відходів, про які йде мова в акті перевірки, а відповідачем не доведено, що виявлені ним відходи є саме шлакопаливними IV класу небезпеки, які утворилися в процесі господарської діяльності підприємства.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки судом встановлено, що доказів протилежного ні в акті перевірки ні в інших наданих на розгляд суду документах відповідачем не наведено, а також в ході проведеної перевірки відповідачем не проводився відбір проб виробничих відходів, не проведено санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень, якими б було встановлене, що відходи мають ознаки шлаку паливного IV класу небезпеки, зазначені порушення не є доведеними контролюючим органом.

При цьому, зі змісту пункту 3 Припису неможливо встановити, які саме дії або заходи необхідно вчинити позивачу, щоб вони були достатніми для його виконання.

Посилання суду апеляційної інстанції, як на обґрунтування доведення контролюючим органом правомірності зазначених пунктів спірного припису, лише на те, що за результатами перевірки відповідальну особу було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 52 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, який сплачений у добровільному порядку, що, на думку апеляційного суду, підтверджує факт визнання правопорушення, а також на те, що в графі протоколу щодо пояснення особи-порушника та його зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, зазначено, що «Порушення буде усунуто», тобто, на думку апеляційного суду, особа усвідомлювала настання наслідків порушення природоохоронного законодавства та бажання усунути дані порушення, не свідчать про те, що контролюючим органом доведено в акті перевірки допущення позивачем порушень, щодо усунення яких зазначено у спірному приписі.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до вимог частини восьмої статті 1 Закону України «Про основи, засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавство.

У приписі щодо усунення порушень природоохоронного законодавства має бути зазначено, які саме порушення допущене та строки їх усунення.

Проте зі змісту пунктів 5-7 спірного припису вбачається що вони містять зобов`язання з 02.03.20 - постійно дотримуватися законодавства у сфері поводження з відходами, тобто у майбутньому. При цьому, сам відповідач зазначає, що Припис підлягає обов`язковому виконанню у встановлені терміни, проте такі не встановлює. Визначення «постійно», як правильно зазначив суд першої інстанції, не може вважатися встановленою межею є нечітким. Суд наголошує що позивач з огляду на сферу його господарської діяльності, зобов`язаний дотримуватися вимог природоохоронного законодавства протягом всього часу її провадження, а відповідач не позбавлений права здійснювати відповідний контроль за таким дотриманням у межах та в спосіб передбачений законодавством.

Отже, вимоги пунктів спрямовані на майбутнє, без зазначення конкретного порушення, яке мало місце у минулому і яке має бути усунуто позивачем, і без зазначення певних термінів усунення порушення, як того вимагає чинне законодавство від такого розпорядчого документу як припис, який є обов`язковим для виконання у визначені строки.

Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 13.04.2022 у справі №804/2529/16.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду також доходить висновку, що пункти 4-7 спірного припису є протиправними та такими, що підлягають скасуванню".

З огляду на викладене та встановлене колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №380/3873/20 дійшла висновку, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оскаржуваний припис був прийнятий з додержанням вимоги законодавства, щодо повного та всебічного з`ясування та дослідження усіх наявних обставин, що стали підставами його винесення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний припис не може вважатися правомірним.

Як уже вказувалось судом, заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 29.04.2021 у справі № 902/820/20 мотивовано тим, що ухвалення Верховним Судом колегією суддів у складі Касаційного адміністративного суду постанови від 19.10.2022 у справі № 380/3873/20 було скасовано судове рішення, яке було підставою для прийняття Господарським судом Вінницької області рішення від 29.04.2021 у справі № 902/820/20.

Тобто є підстави, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, для перегляду рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 по справі № 902/820/20.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.91 N 1264-XII (далі - Закон N 1264-XII).

Згідно зі статтею 34 цього Закону завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до статті 35 Закону N 1264-XII державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

За доводами суду, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій щодо їх проведення.

У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої.

Суд зауважує, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, тому Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених у статті 77 ГПК України, не може визнаватися допустимим доказом у даній справі, оскільки складений з порушенням порядку, встановленого законом, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, Акт перевірки в даному випадку є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним .

Встановлені судами обставини щодо протиправності проведення позивачем перевірки, за наслідками якої, є достатніми для висновку про протиправність винесення Акту перевірки, дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, Акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним, та не може прийнятий судом як доказ.

За таких обставин за доводами суду, Акт Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №125/ВН від 21.02.2020 є таким, що складений з порушенням закону, і відповідно до вимог статті 77 ГПК України не може бути прийнятий судом як достовірний.

Європейський суд з прав людини, у справісоигt V. Веlgіum, зазначив, що ...стаття 6 &1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права....

Зважаючи на правовий висновок Європейського суду з прав людини у справі Ргаvednaya v Russia (рішення від 18.11.2004р.), ...Процедура скасування остаточного судового рішення у звязку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової певності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя...

Згідно п. 11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами», у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами, справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими ГПК (частина восьма статті 114 названого Кодексу). Якщо такий розгляд неможливо здійснити у тому ж самому судовому засіданні, він відкладається у порядку, передбаченому статтею 77 ГПК. При цьому загальний строк судового провадження не повинен перевищувати зазначеного в частині третій статті 114 ГПК України

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно з п. 8.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" № 17 від 26.12.2011 р. прийняття та розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до статті 325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду.

Тому, враховуючи зміст постанови від 19.10.2022 у справі № 380/3873/20 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та приймаючи до уваги, що дії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, що виявилися у проведенні планового (позаплановго) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" результати якої відображені в Акті перевірки № 125/ВН від 21.02.2020 та в приписі №751/05 від 25.02.2020, який визнано протиправними постановою Верховного суду, прийняте Господарським судом Вінницької області рішення від 29.04.202 по справі № 902/820/20, з урахуванням змісту ст.с.112-114 ГПК, підлягає скасуванню.

При цьому, як визначено нормами Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Разом з тим, відповідачем у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2021 у справі № 902/820/20

викладено клопотання про звільнення сплати судового збору враховуючи агресію та атаку на енергетичну інфраструктуру України, в зв`язку з скрутним фінансовим становищем.

За наслідками розгляду клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору суд зазначає наступне: правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України Про судовий збір.

Відповідно до статті 1 Закону України Про судовий збір судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються:

- позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі;

- позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;

- позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

- позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні";

- особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов`язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги;

- позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

- громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб;

- особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи;

- особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;

- позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- виборці - у справах про уточнення списку виборців;

- військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків;

- учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав;

- позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту";

- фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом;

- органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою;

- позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

- заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно;

- позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно;

Дана стаття містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору.

При цьому звільнення від сплати судового збору за подання вищевказаної заяви з вимогами зазначеними відповідачем не містить.

Системний аналіз норм Закону України Про судовий збір дає можливість зробити висновок, що законом чітко встановлені випадки, коли заявник звільняється від сплати судового збору або судовий збір не справляється за подання позовної заяви.

Таким чином, відповідачем належним чином не доведені підстави для звільнення від сплати судового збору, з огляду на що до стягнення підлягає в Державний бюджет судовий збір в розмірі 3 153,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 18, 234, 235, 320-323, 325 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 29.04.2021 у справі № 902/820/20 - задовільнити.

2. Ухвалити нове рішення.

3. Відмовити в задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 2100, ) до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" (вул. Козельницька, 15, м. Львів, Львівська обл., 79026, ) про стягнення 17 006,22 гривень збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" (вул. Козельницька, 15, м. Львів, Львівська обл., 79026, ) в Дохід державного бюджету України 3 153,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Відповідно до cт. 241 України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення направити учасникам процесу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти сторін: позивача - , відповідача - @mail.gov.ua.

Повний текст виготовлено 23.12.22.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21100)

3 - відповідачу (вул. Козельницька, 15, м. Львів, Львівська обл., 79026)