ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 923/1093/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання Кратковський Р.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство"

на рішення Господарського суду Херсонської області від „06 грудня 2021р., повний текст якого складено та підписано „08 грудня 2021р.

у справі № 923/1093/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЬПРОМ"

до відповідача: Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство"

про стягнення 764130,47грн., -

головуючий суддя Пінтеліна Т.Г.

місце прийняття рішення: Господарський суд Херсонської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЬПРОМ» (далі ТОВ «СОЛЬПРОМ») звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" (далі ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство») про стягнення 764130,47 грн. заборгованості за Договорами на виконання робіт від 04.01.2021 № 1/1/21, з яких 714 640,00 грн. основного боргу, 31 778,79 грн. пеня, 6 277,44 грн. 3% річних, 11 434,24 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на виконання робіт щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, у зв`язку з чим позивачем на суму основного боргу нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 у справі №923/1093/21 задоволено позовні вимоги ТОВ «СОЛЬПРОМ» у повному обсязі, стягнуто з ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» на користь позивача 714640,00грн. основного боргу, 6277,44 грн. 3% річних, 11434,24 грн. втрат від інфляції, 31778,79 грн. пені, 11461,97 грн. витрат зі сплати судового збору.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідачем не надано доказів перерахування основного боргу в сумі 714640,00 грн. за укладеними сторонами по справі Договорами про надання послуг, з огляду на що позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд, з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем 3% річних та інфляційних, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнув з відповідача 6 277,44 грн. 3% річних, 11434,24 грн. грн. втрат від інфляції та 31778,79 грн. пені

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог у повному обсязі.

Крім того, в прохальній частині апелянтом сформульовано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, вказаних в додатку до апеляційної скарги, а саме: копію наказу №21/В від 22.09.2021; копію наказу №28/В від 22.10.2021; копію Декларації з податку на додатну вартість на 10 арк.; довіреність від 16.09.2021; копію наказу від 15.09.2021 №19-к, копію трудового договору від 30.09.2021р.

Апелянт вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим позивачем документам.

ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство» зазначає, що між сторонами у справі 04.01.2021 року було укладено договір на виконання робіт №1/1/21. На виконання умов вищевказаного договору, ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство» було виконано роботи та послуги згідно актів про надання послуг на загальну суму 714600,00 грн.

Скаржник зазначає, що на підприємстві відсутні первинні бухгалтерські документи, виявлення яких відбулося після призначення виконуючим обов`язки директора ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство» Бухтіяровим Д.Б.

А тому про існування вищезазначеного договору та зобов`язання по ньому було відомо лише після отримання позовної заяви ТОВ «Сольпром» з додатками до неї.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що не відповідають дійсності Акти надання послуг, зокрема Акт про надання послуг №2 від 31.03.2021 та Акт про надання послуг №3 від 31.03.2021. Дублюються та включають до розрахунку двічі послуги за лютий 2021 року, що в свою чергу штучно збільшує розмір зобов`язання за вищевказаним договором.

Скаржник також зазначає, що відповідно до наказу Фонду державного майна України №212 від 18.02.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство», останнім було складено повноваження виконуючим обов`язки директора саме 18.02.2021 року.

Наказом №690 від 23.04.2021, виконуючим обов`язки директора ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство» призначено Бухтіярова Д.Б.

З доданих до позовної заяви актів надання послуг від 28.04.2021 року №4,5 вбачається, що акт підписано зі сторони ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство» тво директора Іващенком Миколою Юрійовичем, в той час як підписання будь-яких первинних документів на підприємстві, покладено на керівника - виконуючого обов`язки директора ДП «Геройське дослівно-промислове підприємство».

В той же час, відповідно до р. 10 п.10.7 Статуту підприємства, до виключної компетенції суб`єкта управління підприємства відповідно до покладених на нього завдань належить призначення (обрання) та припинення повноважень директора підприємства.

Скаржником також зазначено, що під час перевірки стало відомо, що на підприємстві взагалі відсутні будь-які бухгалтерських та податковий обліки, зокрема, відповідно до декларацій з податку на додану вартість за 2020 рік, взагалі не відображено операції за вказаним договором.

Тобто, колишні працівники підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були в змові з контрагентом ТОВ «Сольпром» та навмисно штучно створили кредиторську заборгованість,оскільки фактично послуги не надавались, а лише формально було укладено вищевказані договори та підписано акти виконаних робіт та включено до операцій з податку на додану вартість податковий кредит на загальну суму 142 928 грн.

А тому апелянт вважає передчасним висновок суду про доведеність надання послуг за Договором лише на підставі актів приймання-передачі наданих послуг.

Сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за Договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність операції, зазначеної у цих документах.

Щодо додаткових документів, які не були залучені у суді першої інстанції та додані до апеляційної скарги, апелянт вказує, що відповідно до наказу №21/В від 22.09.2021 про призначення перевірки на підприємстві та наказу №28/В від 22.10.2021 про продовження строку перевірки, комісією було здійснено перевірку господарських операцій про які стало відомо лише з поданих позовів контрагентами, а тому і виявлені вже після подачі відзиву відповідачем в суді першої інстанції. Крім того, на території Херсонської області діяли обмеження, відповідно до яких встановлено червоний рівень епідемічної небезпеки поширення (COVID) на території Херсонської області та вирішено застосувати на території Херсонської області обмежувальні протиепідемічні заходи передбачені для червоного рівня епідемічної небезпеки. У зв`язку з чим підприємство припинило свою роботу та працівники знаходились на дистанційній роботі, що унеможливило своєчасно зібрати додані докази.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 року прийнято справу № 923/1093/21 до провадження колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф., Ярош А.І. Клопотання Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено Державному підприємству "Геройське дослідно-промислове підприємство" строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 року у справі № 923/1093/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" на рішення Господарського суду Херсонської області від „06 грудня 2021р. у справі №923/1093/21. Повідомлено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №923/1093/21 відбудеться 27.10.2022 об 11:00год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №923/1093/21 відбудеться 22 грудня 2022 року о 12:30 год.

Судова колегія, розглянувши клопотання відповідача про долучення додаткових доказів, вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В даному випадку відповідачем не доведено суду апеляційної інстанції неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, майже всі зазначені відповідачем в апеляційній скарзі докази існували до звернення ТОВ «Сольпром» до суду з позовом до ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» (крім наказів про проведення перевірки на підприємстві) і останній не був позбавлений можливості надати ці документи суду першої інстанції. Посилання апелянта на те, що зазначені докази були виявлені лише після проведення перевірки також не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не підтверджують поважність причин неподання доказів як і не доводять, що докази не було подано з причин, що об`єктивно не залежали від волі останнього.

В судове засіданні, яке відбулось 22.12.2022 представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2021 року ТОВ «Сольпром» (Виконавець), в особі директора Юріною Аліни Романівни та ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» (Замовник), в особі директора Тіщенко Андрія Віталійовича, укладено Договір на виконання робіт №1/1/21 (далі по тексту - Договір) (а.с. 17-20).

Перелік видів робіт та їх вартість зазначено в укладеному між сторонами Додатку №1 до договору №1/1/21 від 04.01.2021р., що є невід`ємною частиною Договору. У вказаному Додатку №1 зазначено наступне: ціна на транспортні послуги щодо перевезення сировини, матеріалів з території басейного господарства на територію бази з врахуванням навантаження (перевантаження) за 1 тону складає 320,00 грн. з врахуванням ПДВ; ціна на пакування в біг-беги по 1т. кожний Товару з перевезенням Товару з території басейнового господарства на територію бази Товару та навантаження (перевантаження) Товару в автотранспортні засоби складає 620,00 грн. з врахуванням ПДВ, а також про те, що він є підставою для проведення взаємних розрахунків між Замовником та Виконавцем (а.с.21).

Умовами п. 1. Договору №1/1/21 передбачено, що Виконавець зобов`язується за завданням замовника на умовах цього Договору виконати роботи, передбачені розділом 2 цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи.

Відповідно до п. 2.1. Договору, виконавець власними потужностями виконує наступні роботи: транспортні послуги щодо перевезення сировини, матеріалів з території басейнового господарства на територію бази з врахуванням навантаження (перевантаження) в тому числі солі морської осідлої (навал), яка належить на праві власності Замовнику (далі по тексту - Товар); навантаження (перевантаження) на автотранспортні засоби Товару; пакування в біг - беги по 1т. кожний Товару.

Відповідно до п. 2.2. Договору, виконавець виконує роботи щоденно на підставі заявки Замовника, яка повинна бути надана до 16.00 год. доби, що передує добі виконання робіт засобами телефонного зв`язку та/або електронної пошти, з зазначенням кількості Товару.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що замовник зобов`язаний здійснити оплату за виконані роботи відповідно до розділу 3 цього Договору.

Розділом 3 Договору передбачено, ціна та умови оплати роботи а саме, що за п.3.1. Вартість виконання робіт визначається згідно з Додатком № 1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною. Загальна вартість робіт за цим Договором визначається на підставі Актів виконаних робіт (послуг), якій підписані Сторонами.

П.3.2. передбачає терміни оплати:

3.2.1. На підставі Акту прийому-передачі виконаних робіт Замовник проводить повну оплату за виконані роботи, визначені у розділі 2 цього Договору протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня його підписання, у спосіб, визначений даним Договором.

3.2.2.В окремих випадках може бути встановлена додаткова відстрочка по сплаті за виконані роботи тривалістю до 30 (тридцяти) днів з моменту спливу строків, передбачених п. 3.2.1 цього Договору. Така відстрочка може бути надана Замовнику за умови підписання Додаткової угоди до даного Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Датою здійснення оплати є дата надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Оплата проводиться в національній валюті України. Здача робіт Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного виконання робіт. Підписання Акту прийому - передачі представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій до Виконавця з його боку (а.с.3.4.,3.5.,3.6.).

На виконання умов Договору Виконавець надав Замовнику послуги, що підтверджується:

-Актом надання послуг №1 від 31 березня 2021 року на суму 90 880,00 грн.;

-Актом надання послуг №2 від 31 березня 2021 року на суму 186 000,00 грн.;

-Актом надання послуг №3 від 31 березня 2021 року на суму 153 760,00 грн.;

-Актом надання послуг №4 від 28 квітня 2021 року на суму 160 000,00 грн.;

-Актом надання послуг №5 від 28 квітня 2021 року на суму 124 000,00 грн.

Акти підписано керівниками сторін та скріплено печатками.

Таким чином, загальна сума оплати за надані послуги згідно Договору на виконання робіт №1/1/21 від 04 січня 2021 року складає 714 600 грн. 00 коп.

Жодної оплати за даним Договором Замовником не здійснено, що окрім іншого також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за перше півріччя 2021року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Порушення відповідачем умов укладеного сторонами Договору про надання послуг в частини повної та своєчасної оплати наданих послуг стало підставою для звернення ТОВ «Сольпром» з даним позовом.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що за загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України, передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що в договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 910 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, у даній справі встановлено, що позивачем за укладеним Договором про надання послуг надано послуг на загальну суму та складає 714 600 грн. 00 коп., які відповідачем не сплачені.

Як зазначалося раніше, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги, що підтверджується відповідними актами:

-Актом надання послуг №1 від 31 березня 2021 року на суму 90 880,00 грн.;

-Актом надання послуг №2 від 31 березня 2021 року на суму 186 000,00 грн.;

-Актом надання послуг №3 від 31 березня 2021 року на суму 153 760,00 грн.;

-Актом надання послуг №4 від 28 квітня 2021 року на суму 160 000,00 грн.;

-Актом надання послуг №5 від 28 квітня 2021 року на суму 124 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в України").

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Вищезазначені акти надання послуг відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів, а отже, свідчать про здіснення сторонами у справі господарської операції. Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за послуги.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що вказані документи підписані з боку відповідача без будь-яких претензій та зауважень.

Крім того, до позовної заяви позивачем надано акт звіряння розрахунків за договором №1/1/21.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що надані позивачем акти звірки за договором підроблені, оскільки вони підписані бухгалтером відповідача Волковою Г.Ф. без відома керівника і скріплені печаткою відповідача, яка на час складання актів не діяла вже.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

З огляду на зазначене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у прийнятті акту звірки розрахунків у якості доказу, який підтверджує надання послуг.

Стосовно посилань відповідача на те, що Бухтіяров Д.Б. приступивши до виконання обов`язків керівника виявив, що з підприємства було викрадено архівну документацію, в тому числі і бухгалтерську звітність, про що повідомлено відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області та 18.05.2021 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000283 за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.

Так, відповідачем додано до позовної заяви копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 18.05.2021 провадження № 0000283.

Доказів існування інших кримінальних проваджень, на які посилається відповідач, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

З огляду на викладене, у відповідача мають бути первинні бухгалтерські документи щодо надання позивачем послуг за договором від 04.01.2021 №1/1/21, оскільки три роки для їх зберігання ще не сплили.

Встановивши відсутність первинних бухгалтерських документів, відповідач мав вчинити дії відповідно до п. 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995, яким передбачено наступне:

У разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду.

Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також територіальному органу центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, - підприємствами та місцевому фінансовому органу -установами, в 10-денний строк.

У розділі II. глави 1-6. Адміністрування податків, зборів, платежів Податкового кодексу України пунктом 44.3 статті 44 Кодексу визначається, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 статті 44, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Обов`язок повідомлення податкового органу про факт втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, пов`язаних з обчисленням податків і зборів, встановлено у п. 44.5 ПКУ.

Згідно з цією нормою у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, платник податків зобов`язаний п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому ПКУ для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Відповідно до пункту першого частини 2 статті 60 Кримінального процесуального кодексу України заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію.

Таким чином, у разі втрати та/або пошкодження первинних бухгалтерських документів та за наявності документів, що підтверджують зазначену подію (зокрема, копії заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення та документу, що підтверджує її прийняття і реєстрацію тощо), платник податків зобов`язаний письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що твердження відповідача про відсутність бухгалтерських документів не підтверджене належними доказами, до відзиву не додані документи, які свідчать про належне оформлення втрати документів підприємством.

Стосовно доводів апелянта про те, що в актах надання послуг за період січень - лютий 2021 року №2, акті надання послуг №3 від 31 березня 2021 року за період лютий - березень 2021 року, відбувається задвоєння періоду за який надано послуги та здійснено подвійно оплату, за вже раніше надані послуги, не беруться до уваги, як такі, що суперечать та не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, з огляду на те, що ані під час розгляду справи місцевим судом ані під час апеляційного перегляду даної справи відповідач не надав суду доказів на підтвердження оплати наявної заборгованості за виконані роботи в повному обсязі за актами наданих послуг, та доказів, які б спростовували існування перед позивачем заборгованості у розмірі 714640,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу.

Крім того, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6277,44 грн. та 1434,24 грн. втрат від інфляції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книга 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зміст статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним 3% річних та інфляційних у вищевказаному розмірі, вважає, що він є вірним та відповідає чинному законодавству, та доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача зазначених сум.

Також, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 31778,79 грн. втрат від інфляції, з огляду на наступне.

Неустойка (штраф, пеня) має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним пені у вищевказаному розмірі, вважає, що він є вірним та відповідає чинному законодавству, та доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 по справі №923/1093/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 по справі №923/1093/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 06.12.2021 у справі №923/1093/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

22.12.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош