ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 Справа № 914/2441/15(914/1140/22)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут»
про:визнання недійсним договору уступки права вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р.
у межах справи:№ 914/2441/15
про банкрутство:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Пукач М. В.

Представники:

Позивача:не з`явився
Відповідача:Бабій А. М. - адвокат

07.06.2022 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 1256 надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут».

Позов обґрунтовано тим, що договір уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018р. підписаний неуповноваженими особами. Також, позивач вважає, що наявність у позивача боргу, право вимоги щодо якого відступлено за оспорюваним правочином, не підтверджено належними доказами. ПАТ «Львівська вугільна компанія» зазначає, що за оспорюваним договором уступки права вимоги, новий кредитор отримав право вимоги до ПАТ «Львівська вугільна компанія», якого не існувало. На думку позивача, зазначене свідчить, що оспорюваний договір укладено з порушенням вимог законодавства та має ознаки нікчемного, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

Ухвалою суду від 14.06.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія»; підготовче засідання призначено на 14.07.2022 р.

29.06.2022 р. до суду за вх. № 13862/22 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву., в якому він повністю заперечив позовні вимоги.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що спірний договір підписано уповноваженими особами, які на час його підписання були директорами товариств. Також, відповідач стверджує, що здійснення цесії, а отже, і набуття статусу нового кредитора у зобов`язанні, підтверджується саме договором цесії, укладеним між первісним та новим кредитором, а не переданням доказів щодо виникнення та розміру зобов`язань.,

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

12.07.2022 р. до суду за вх. № 14884/22 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.07.2022 р. до суду за вх. № 14892/22 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.07.2022 р. підготовче засідання відкладено на 13.09.2022 р.

Ухвалою суду від 13.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.10.2022 р.

Ухвалою суду від 06.10.2022 р. розгляд справи відкладено на 08.12.2022 р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, причин неявки представника не повідомив.

Відповідач явку повноважних представників в судове засідання забезпечив. Представник відповідача позовні вимоги заперечив повністю, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та поясненнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:

29.03.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» (Замовник) та Публічним акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія» (Виконавець, позивач у справі) укладено договір про надання послуг з переробки рядового вугілля № 29-03/16, відповідно до умов якого Замовник зобов`язується передати рядове вугілля Виконавцю на умовах даного договору при доставці залізничним транспортом. Після виконання робіт по переробці рядового вугілля Виконавець зобов`язується здати вугільний концентрат станції відправлення залізниці згідно відвантажувальним документам (п. 1.1. Договору № 29-03/16). Виконавець зобов`язується прийняти і переробити рядове вугілля в кількості 100000,00 тонн. Найменування, кількість, марочний склад, якісні показники обумовлюються Сторонами в специфікаціях, які оформляються окремими додатками і є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору № 29-03/16).

18.09.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» (Цесіонарій, відповідач у справі) укладено договір уступки вимоги (цесії) № 45 (надалі - Договір уступки вимоги).

Відповідно до п. 1 Договору уступки вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент (ТзОВ «Енергопромхолдинг») передає Цесіонарієві (ТзОВ ВП «Західвуглезбут»), а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за Договором про надання послуг № 29-03/16 від 29.03.2016 р. укладеного між Цедентом і ПАТ «Львівська вугільна компанія» та за Договором уступки вимоги № 38 від 30.11.17 р. укладеного між Цедентом і ТзОВ ВП «ЗВЗ».

За Цим Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника (ПАТ «Львівська вугільна компанія») належного виконання зобов`язань, а саме поставки (відгрузки) вугільної продукції після збагачення (переробки) наданої Цедентом сировини (п. 2 Договору уступки вимоги).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2021 р. у справі № 914/2441/15 (914/915/21), яке набрало законної сили, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про зобов`язання виконати умови договору про надання послуг з переробки рядового вугілля від 29.03.2016 р. № 29-03/16.

Вказаним рішенням суду встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Львівська вугільна компанія» не виконало умови договору про надання послуг з переробки рядового вугілля від 29.03.2016 р. № 29-03/16, а саме: не відвантажило Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» 642,060 тонн вугільного концентрату (з яких: 619,16 тонн - сорту ГЖПСШ (0-13); 22,9 тонн - сорту ГЖПКОМ), право вимоги на яке перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» на підставі договору уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут».

Зазначене спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві.

З огляду на те, що позивачем не доведено порушено вимоги чинного законодавства при укладанні договору уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р., в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» слід відмовити.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги визнані судом не обґрунтованими та не доведеними, суд не розглядає заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд вважає, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) № 45 від 18.09.2018 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромхолдинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю ВП «Західвуглезбут» - відмовити повністю.

Повне рішення складено 16 грудня 2022 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.