ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Справа№ 910/4293/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 про повернення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд»

у справі №910/4293/22 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська перспектива»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Активс»

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тавтєлєв Андрій Валентинович

про визнання недійсною довіреності та договору, визнання права іпотекодержателя, скасування рішень про державну реєстрацію, поновлення державної реєстрації речового права та обтяження

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська перспектива» про визнання недійсним іпотечного договору повернуто заявнику.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем зустрічну позовну заяву подано з порушенням встановленого строку та що відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про поновлення йому строків для подання зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- подане клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем здійснювався пошук адвоката, що ускладнювалось введенням на території України воєнного стану та тим, що, так як договір між відповідачем та адвокатом Архіповим О.Ю. укладено 19.08.2022, то зустрічний позов було підготовлено і здано до відділення поштового зв`язку лише 02.09.2022.

- при цьому, відповідач просив суд врахувати, що Радою суддів України 02.03.2022 було надано наступні Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану: розгляд справ за можливістю відкладається (за винятком невідкладних судових розглядів), зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя; справи, які є невідкладними розглядаються лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження; процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану;

- за змістом положень чинного законодавства юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника, а відтак, відповідач не був позбавлений права на звернення до суду із зустрічним позовом у порядку самопредставництва юридичної особи, зокрема через свого керівника.

- слід врахувати і те, що 09.08.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву за підписом директора Полякової К.В., у якому відповідач з посиланням на обставини справи та нормативним обґрунтуванням виклав правову позицію щодо спору;

- відповідач не навів будь-яких доводів на підтвердження того, що введення на території України воєнного стану ускладнило подання ним зустрічної позовної заяви у строк для подання відзиву.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська перспектива» про визнання недійсним іпотечного договору.

У апеляційній скарзі апелянт не погодився з оцінкою суду першої інстанції наведених апелянтом причин пропуску строку для звернення до суду та просив суд надати їм повторну оцінку враховуючи наступне:

- незважаючи на право самопредставництва юридичної особи, згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 ГПК України, кожному гарантоване право на професійну правничу допомогу і саме з метою реалізації цього права апелянт здійснював пошук та уклав відповідний договір про надання правової допомоги;

- через введення в країні воєнного стану, зокрема, зменшення кількості адвокатів, які продовжують здійснювати свою діяльність, такий пошук тривав більше звичайного часу в результаті чого договір про надання правової допомоги було укладено лише 19.08.2022;

- зустрічний позов було подано в межах 10-ти денного строку після повного ознайомлення з матеріалами справи (22.08.2022), що є важливим для формування правової позиції;

- як станом на дату подання та повернення позовної заяви, так і станом на дату подання цієї апеляційної скарги справа знаходиться в підготовчому провадженні, тобто прийняття зустрічного позову до розгляду було можливим в межах встановлених законом строків та не призвело б до їх порушення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022, справу №910/4293/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4293/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/4293/22.

03.10.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 залишено без руху, а також надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу, третій особі 1 та третій особі 2.

31.10.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додані докази сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу, третій особі 1 та третій особі 2.

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, учасникам справи встановлено строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань.

24.11.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- апелянтом не зазначено жодний з пунктів ч. 1 ст. 280 ГПК України, які на його думку мають стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали;

- право особи на професійну правничу допомогу не може слугувати підставою для звільнення особи від обов`язку дотримуватись процесуальних строків під час розгляду справи. При цьому слід врахувати те, що бойові дії у м. Києві та Київській області не відбуваються вже більш як пів року, те, що відповідач не наводить конкретних обставин, які б перешкоджали йому знайти адвоката для надання професійної правничої допомоги та те, що доводи скаржника щодо зменшення адвокатів у місті Києві також не підтверджуються будь-якими належними, вірогідними та достовірними доказами;

- апелянт не звертався до суду із завою про продовження строку на подання зустрічного позову до закінчення вказаного строку, а також не повідомив суд про намір залучити адвоката та/або про намір подати зустрічний позов;

- сам по собі факт перебування справи на стадії підготовчого провадження не може бути підставою для визнання причин пропуску процесуального строку поважними,

просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу апелянт зауважив на відсутності у адвоката Архіпова О.Ю. повноважень на представництво інтересів апелянта у цій справі, так як наявний у справі ордер виданий на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілвер Кепітал Холд», а заявником апеляційної скарги у цій справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд».

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У червні 2022 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Таврійська перспектива» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» з позовом, в якому просило визнати недійсною довіреність, визнати недійним договір, визнати за позивачем право іпотекодержателя, скасувати рішення про державну реєстрацію та поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію речового права іпотеки та обтяження (заборони).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

У визначені строки позивачем було усунуто недоліки, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022, серед іншого, відкрито провадження у справі № 910/4293/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2022.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.07.2022, від 10.08.2022 та від 06.09.2022 підготовче засідання відкладалось на 10.08.2022, на 06.09.2022 та на 27.09.2022 відповідно.

08.09.2022 до Господарського суду міста надійшла зустрічна позовна заява (направлена до суду 02.09.2022) про визнання недійним іпотечного договору, у якій відповідач просив поновити йому строк на подання зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу про повернення зустрічного позову, відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для поновлення строк для подання зустрічного позову.

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною першої ст. 180 ГПК України встановлено, що заявник має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, строк для подання відзиву і, відповідно, зустрічного позову встановлюється судом.

Частиною 6 ст. 180 ГПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 відповідачу встановлено строк для подання відзиву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 862 копію ухвали від 22.06.2022 відповідачу вручено 04.07.2022, а відтак зустрічний позов мав бути відповідачем поданий у строк до 19.07.2022 включно, проте вказаний позов був направлений до суду 02.09.2022.

Отже, зустрічний позов є таким, що поданий з порушенням, встановленого ч. 1 ст. 180 ГПК України, строку.

Водночас зі змісту зустрічного позову слідує, що відповідач просить суд поновити строк для подання зустрічного позову

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК України убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги з огляду на положення статті 256 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

У зустрічному позові, як на підставу для поновлення строку для подання зустрічного позову відповідач послався на те, що:

- ним здійснювався пошук адвоката, який (пошук) був ускладнений введенням на території України воєнного стану;

- 19.08.2022 між ним та Адвокатським бюро «Архіпока» укладено договір про надання правової допомоги № 05-08/22, 22.08.2022 представник відповідача адвокат Архіпов О.Ю. ознайомився з матеріалами справи та приступив до підготовки зустрічної позовної заяви.

Також відповідач зауважив на тому, що Радою суддів України 02.03.2022 надано наступні Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану: розгляд справ за можливістю відкладається (за винятком невідкладних судових розглядів), зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя; справи, які є невідкладними розглядаються лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження; процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому законами України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року № 02212-ІХ та від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 по справі № 990/115/22.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 ГПК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем до зустрічного позову не надано жодних доказів на підтвердження обставин. на які він посилається у зустрічному позові як на підставу для поновлення строку для його подання, зокрема, доказів того, що пошук адвоката був ускладнений введенням на території України воєнного стану. Таких доказів не подано і до суду апеляційної інстанції.

Слід зазначити і про те, що, які вірно зауважено судом першої інстанції:

- за змістом положень ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника, а відтак відповідач не був позбавлений права на звернення до суду із зустрічним позовом у порядку самопредставництва юридичної особи, зокрема через свого керівника;

- 09.08.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву за підписом директора Полякової К.В., у якому відповідач з посиланням на обставини справи та нормативним обґрунтуванням виклав правову позицію щодо спору.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не надано доказів того, що його керівник, який, як встановлено вище, мав можливість підготувати та подати відзив на позовну заяву у встановлені законодавством строки, не мав можливості підготувати та подати до суду зустрічний позов або принаймні повідомити суд про його наміри звернутися до суду з зустрічним позовом та, відповідно, продовжити строк для його подання.

Колегія суддів зазначає про те, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи, зокрема. щодо того, що незважаючи на право самопредставництва юридичної особи, згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 ГПК України кожному гарантоване право на професійну правничу допомогу, що зустрічний позов було подано в межах 10-ти денного строку після повного ознайомлення з матеріалами справи (22.08.2022), що є важливим для формування правової позиції та, що станом на дату подання та повернення позовної заяви, а також стром на дату подання цієї апеляційної скарги, справа знаходиться в підготовчому провадженні, тобто прийняття зустрічного позову до розгляду було можливим в межах встановлених законом строків та не призвело б до їх порушення, вказаних вище висновків не спростовує.

Дослідивши вищевказані докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення відповідачу строку для подання зустрічного позову.

З огляду на відсутність підстав для поновлення строку для подання зустрічного позову, суд першої інстанції цілком вірно повернув відповідачу зустрічний позов.

Посилання позивача на відсутність у адвоката Архіпова О.Ю. повноважень на представництво інтересів апелянта у цій справі, так як наявний у справі ордер виданий на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілвер Кепітал Холд», а заявник апеляційної скарги у цій справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд», колегією суддів до уваги не приймаються, так як з поданої відповідачем до суду апеляційної інстанції 26.09.2022 заяви про виправлення технічної помилки вбачається, що різниця у написанні назви відповідача у ордері є технічною помилково, яка була виправлена шляхом видачі ордеру на надання правової допомоги серія АА № 1239360 від 26.09.2022.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер Кепітал Холд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4293/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4293/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко