ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року м.Дніпро Справа № 908/864/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Мороза В.Ф.

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ОСОБА_1 : Загорський Денис Дитрович, адвокат, свідоцтво серії ЗП №001818 від 27.09.2018 року;

від ОСОБА_2 : Колошин Вадим Петрович, адвокат, ордер серії АЕ №1143840 від19.07.2022 року

Москаленко Д.Ф. та арбітражний керуючий Швець Д.І. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сторін повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду та направлення ухвал суду на електронні пошти

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року у справі № 908/864/21 (суддя Черкаський В.І.)

за заявою Фізичної особи ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до боржника Фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про неплатоспроможність, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року у справі № 908/864/21 звіт керуючого реалізацією (вх. № 24986/08-08/21 від 02.12.2021) затверджено.

Клопотання керуючого реалізацією (вх. № 24987/08-08/21 від 02.12.2021) задоволено.

Завершено процедуру погашення боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Вирішено звільнити банкрута - фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від боргів.

Провадження у справі № 908/864/21 закрито.

Суд в обґрунтування прийнятого рішення зазначив, які дії вчинив керуючий реалізацією по пошуку майна боржника та членів його сім`ї, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про те, що будь-яке майно та кошти, які могли бути направлені для задоволення вимог кредиторів, боржник не має.

Також суд зазначив, що 25.11.2021 року зборами кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 прийнято рішення про звернення до господарського суду Запорізької області з клопотанням про завершення процедури погашення боргів ОСОБА_1 та закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Не погодившись з ухвалою суду, фізична особа ОСОБА_2 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Скаржник вважає, що зазначена ухвала господарського суду Запорізької області підлягає скасуванню в зв`язку з:

- порушенням норм процесуального права під час розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи;

- невідповідністю висновків суду матеріалам та обставинам справи;

- невірним застосуванням норм матеріального права;

- вирішення судом питань щодо прав, інтересів та обов`язків апелянта без залучення до участі у справі такої особи.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що:

- в порушення ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства керуючий реалізацією не відобразив у декларації боржника, що боржник змінив місце проживання, тому апелянт не знав, що в господарському суді Запорізької області порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 ;

- боржник ОСОБА_1 є відповідачем у справі № 201/6138/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Громадської організації «Добровільне товариство судноводіїв-любителів «Вимпел», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів;

- апелянт звернувся з вищезазначеним позовом 17.06.2021 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, хоча на момент звернення його до суду справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 була порушена ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.05.2021 року, про що не було відомо, тому суд і не передав цей позов до розгляду в межах справи про банкрутство.

Апелянт зазначає на неповноту дій арбітражного керуючого, зокрема в частині того, що зміна місця реєстрації боржника мала на меті зміну підсудності справи про неплатоспроможність, приховання від реальних кредиторів факту звернення до господарського суду з заявою про неплатоспроможність та приховання фактів відчуження майна з метою ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами.

Через неналежне виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, апелянт був позбавлений права приймати участь у справі про неплатоспроможність боржника у якості кредитора та оскарження правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Тобто, ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року було постановлено з порушенням ст. ст. 7, 44, 65 КУзПБ.

Апелянт просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року у справі №908/864/21 задовольнити в повному обсязі. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року у справі №908/864/21 скасувати. Направити справу №908/864/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги. Вказує на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Звертає увагу, що:

- апелянт не заявляв свої кредиторські вимоги до боржника, не є кредитором по даній справі, тому оскаржувана ухвала не стосується його прав та інтересів;

- апелянт не зазначає, які саме дії, спрямовані на виявлення та повернення активів боржника, не були вчинені арбітражним керуючим;

- твердження апелянта про умисну зміну боржником місця реєстрації з метою зміни підсудності є виключно його особистими домислами, оскільки боржник протягом тривалого часу з дружиною не проживав, місце роботи мав у м.Запоріжжя, шлюб розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 28.04.2020 року;

- станом на дату проведення зборів кредиторів, звернення до суду з клопотанням про припинення процедури реалізації і закриття провадження у справі 02.12.2021 року інформації про факт звернення третьої особи до суду та про порушення провадження у справі №201/6138/21 не було ні у боржника, ні у арбітражного керуючого, ні у господарського суду Запорізької області.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаржника на підставі п. 3 ч.1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_2 не набув статусу кредитора у справі, а з матеріалів справи не вбачається вирішення оскаржуваним судовим рішенням питання про його права та обов`язки.

Переглядаючи в касаційному порядку законність ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2022 року, Верховний Суд в постанові від 22.09.2022 року у справі №908/864/21 зазначив, що набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. остаточно такий статус особи формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора.

Верховний Суд погодився з доводами апеляційного суду, що ОСОБА_2 статус кредитора у даній справі не набув.

Однак, Касаційний Суд вказав, що пославшись на те, що з матеріалів справи не вбачається вирішення оскаржуваним судовим рішенням питання про права та обов`язки скаржника, будь-яких доводів та доказів, які б вказували на наявність відповідного правового зв`язку між оскаржуваним судовим рішенням та порушенням його прав та інтересів боржником, не зазначено. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою зміст ухвали господарського суду Запорізької області від 18.04.2022 року про роз`яснення оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, в якій безпосередньо йдеться про права та інтереси скаржника щодо його вимог до боржника.

Згідно постанови Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №908/864/21 вказано наступне:

« 53. Також суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки доводам ОСОБА_2 щодо зміни місця реєстрації Боржника з метою зміни підсудності справи про неплатоспроможність, приховання від реальних кредиторів факту звернення до господарського суду із заявою про неплатоспроможність та приховання фактів відчуження майна з метою ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами, у зв`язку з чим Скаржник був позбавлений права взяти участь у справи про неплатоспроможність Боржника в якості кредитора та оскарження правочинів Боржника, укладених на шкоду кредиторам.

54. З викладеного вбачається, що закриваючи апеляційне провадження без з`ясування відповідних обставин, апеляційний господарський суд не врахував, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі 911/2043/20) одним із принципів, які характерні для правового інституту неплатоспроможності, є принцип судового контролю в процедурах банкрутства (неплатоспроможності) щодо повноти та належності дій учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність). Водночас однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Тоді як захист приватного інтересу полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів тощо.

55. Отже, зважаючи на те, що на підставі оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду припинені (погашені) зобов`язання Боржника перед Скаржником, відсутність дослідження обставин, які можуть свідчити про перешкоджання Скаржнику взяти участь у розгляді цієї справи про неплатоспроможність Боржника, свідчить про неналежне виконання судом апеляційної інстанції функцій із судового контролю під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для розгляду по суті поданої ним апеляційної скарги, неврахування цілей і завдань провадження у справі про неплатоспроможність, незабезпечення захисту публічного та приватного інтересів, невжиття заходів задля недопущення фіктивного банкрутства.

56. У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає безпідставним висновок суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, адже він не ґрунтується на належному з`ясуванні обставин щодо відсутності прав, інтересів та обов`язків Скаржника судом першої інстанції під час розгляду цієї справи.»

З врахуванням висновків Верховного Суду у даній справі, колегія суддів вважає, що доводи скаржника є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

При цьому «право на суд» та право на «доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), §59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), §28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §229).

Стаття 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КузПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу Украъни господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який втратив чинність 21.10.2019 року у зв`язку з введенням в дію КУзПБ.

При цьому пунктом 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, зокрема, в провадженні у справі про банкрутство - норм Господарського процесуального кодексу України та КУзПБ.

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України).

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Рішення суду, яке оскаржується не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. З матеріалів даної справи вбачається, що в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 зазначав про наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_2 в розмірі 2 834 914,02 грн.

Під час апеляційного перегляду справи в судовому засіданні 07.12.2022 року представник ОСОБА_1 звертав увагу колегії суддів на дату і обставини придбання ОСОБА_2 боргу ОСОБА_1 та надав суду ксерокопію договору про відступлення права вимоги від 30.01.2021 року.

Дані обставини не є предметом дослідження даного спору, оскільки сам боржник підтвердив існування заборгованості перед апелянтом, час та підстави її виникнення.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою у даній справі від 18.04.2022 року господарський суд роз`яснив прийняте ним 20.12.2021 року рішення та зазначив в резолютивній частині ухвали, серед іншого, що зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором ОСОБА_2 в сумі 2 834 914.02 грн., які підтверджуються рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/9262/17 від 07.03.2019 року, є припиненими (погашеними) відповідно до вимог ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України, ч.4 ст.90, ч.6 ст.133 Кодексу України.

Отже, оскаржувана ухвала безпосередньо стосується майнових інтересів апелянта.

Колегія суддів вважає, що апелянтом спростовано доводи оскаржуваного ухвали і апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Згідно статті 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до частини 2 статті 114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний:

1) організувати виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації), визначити його вартість;

2) брати участь у розробленні плану реструктуризації боргів боржника, забезпечити його розгляд зборами кредиторів та подання на затвердження до господарського суду;

3) відкрити спеціальний рахунок для розрахунків з кредиторами;

4) погашати вимоги кредиторів згідно з черговістю у процедурі погашення боргів боржника, а якщо планом реструктуризації передбачено продаж майна боржника - відповідно до плану реструктуризації за рахунок коштів, отриманих від продажу такого майна;

5) якщо планом реструктуризації передбачено продаж майна боржника, звітувати перед господарським судом та зборами кредиторів про результати продажу майна боржника протягом трьох робочих днів з дати такого продажу;

6) виконувати функції з управління та розпорядження майном боржника;

7) здійснювати інші повноваження відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що постановою від 08.09.2021 року фізичну особу ОСОБА_1 визнано банкрутом, введено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 , керуючим реалізацією призначено арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича. Зобов`язано керуючого реалізацією у встановленому законом порядку здійснити процедуру погашення боргів боржника, надати господарському суду звіт про виконану роботу. Оприлюднено на офіційному веб-сайті Верховного Суду на веб - порталі Судова влада України в мережі - Інтернет повідомлення про введення процедури погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 .

У розумінні ст.113 КУзПБ у справі про банкрутство фізичної особи керуючий реалізацією фактично виконує функції ліквідатора боржника.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив перелік заходів, які, на його думку, здійснив арбітражний керуючий з метою пошуку, виявлення і повернення майнових активів (майна та майнових прав) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання та формування ліквідаційної маси.

Однак, завданням арбітражного керуючого є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута з метою наповнення ліквідаційної маси банкрута для погашення вимог кредиторів.

Так, керуючому реалізацією майна боржника було відомо про наявність значної кредиторської заборгованості ОСОБА_1 перед - ОСОБА_8 на суму 595 296,00 грн; ОСОБА_2 на суму 2 834 914,02 грн; ОСОБА_4 на суму 36 593,75 грн.

Кредиторькі вимоги до боржника заявлено одним кредитором ОСОБА_3 на суму 973 00,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що 25.11.2021 року зборами кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 прийнято рішення про звернення до господарського суду Запорізької області з клопотанням про завершення процедури погашення боргів ОСОБА_1 та закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Колегія суддів зазначає, що наявність рішення зборів кредиторів не є саме по собі безумовною підставою для прийняття господарським судом рішення про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Законодавцем надано право суду прийняти необхідне рішення щодо можливості боржника погасити свої зобов`язання перед кредиторами із застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначений на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових та фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Відповідно до статті 1 Кодексу банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою оскаржувана у даній справі ухвала є судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суду має бути доведено факт неплатоспроможності боржника через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

За своїм змістом оскаржувана ухвала місцевого господарського суду лише встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів. Судом фактично не надана оцінка діям керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_9 . Між тим, приписи статті 131 КУзПБ вказують, що майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу.

До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою і сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу.

До складу ліквідаційної маси може бути включено майно, що є часткою боржника у спільній власності. У такому разі відбувається виділення частки боржника із спільного майна за правилами, передбаченими цивільним законодавством.

Згідно обов`язків арбітражного керуючого, які визначені частиною 2 статті 12 КУзПБ зазначено обов`язок здійснювати заходи щодо захисту майна боржника.

Діюче законодавство з питань банкрутства та Господарський процесуальний кодекс України зобов`язує арбітражного керуючого та боржника діяти добросовісно.

З декларацій майнового стану боржника за 2018 рік вбачається, що дружина боржника ОСОБА_5 є власником квартири в АДРЕСА_2 та частки у статутному капіталі ТОВ «БТ-ГРУП», ТОВ «ДЖИ ЕФ ЕС ГРУП».

Згідно декларації за 2019 рік дружина боржника ОСОБА_5 крім права власності на квартиру та частку у статутному капіталі вказаних юридичних осіб набула право на частку у статутному капіталі ТОВ «ДЖИ ЕФ СІ ГЛОБАЛ ТРЕЙД», ТОВ «ТІ 2021 та ТОВ «ДЖИ ЕФ СІ».

Згідно декларації за 2020 рік дружина боржника ОСОБА_5 крім права власності на вищезгадану квартиру, має частку у статутному капіталі ТОВ «ДЖИ ЕФ СІ ГЛОБАЛ ТРЕЙД», ТОВ «ТІ 2021 та ТОВ «ДЖИ ЕФ СІ».

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи.

Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Встановлено, що шлюб між боржником та його дружиною ОСОБА_5 розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 28.04.2020.

Арбітражний керуючий не встановив, а суд першої інстанції не з`ясував, за які кошти дружиною боржника були придбані корпоративні права у статутному капіталі вказаних товариств, як вирішено боржником питання компенсації вартості частини коштів, оскільки ці права придбані ОСОБА_5 в період шлюбу з боржником, чи була виділена частка боржника у спільному майні подружжя задекларованій квартирі.

Згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі №904/8573/21 у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства, це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Чи відбувся поділ майна подружжя та яким чином, арбітражним керуючим та судом не з`ясовано.

Отже, дієвих заходів щодо виявлення майна боржника арбітражним керуючим не здійснено. Суд передчасно, без належної оцінки дійсних обставин щодо майнового стану ОСОБА_1 , дійшов висновку про те, що боржник неплатоспроможний та наявні підстави для звільнення його від боргів.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (ч. 6 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

З огляду на зазначене іншим доводам скаржника колегія суддів не надає оцінку, оскільки вже встановлені підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що прийняте судом оскаржуване рішення є передчасним. Апеляційна скарга доведена, підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід скасувати як прийняту з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та направити справу №908/864/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 269, 275, 277, 280-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 року у справі № 908/864/21 скасувати.

Справу № 908/864/21 направити до господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Повний текст складено 20.12.2022 року.