ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Справа № 910/617/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Южда С.М.

відповідача - Крестьянінова Л.В.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 (повне рішення складено 27.09.2022)

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 (повне рішення складено 12.10.2022)

у справі №910/617/22 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення страхового відшкодування.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 772556,58 грн, з яких: 619037,30 грн - основний борг, 113902,86 грн - пеня, 27049,42 грн - інфляційні втрати та 12567,00 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.04.2021 під час експедирування позивачем вантажу міжнародного перевезення (пральних машинок "Самсунг" WW80R42LHFWDUA у кількості 264 одиниці) до України, що перевозився Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, на 447 км. траси МЗ-Україна у напрямку м. Брянськ (російська федерація) стався страховий випадок. Внаслідок пожежі зазначений вантаж був знищений. Оскільки відповідальність позивача була застрахована відповідно до укладеного з відповідачем договору добровільного страхування автоперевізника/експедитора №УБ1476947 від 01.12.2020, у відповідача виник обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування за знищений вантаж. Проте, страховик свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим експедитор сплатив власнику вантажу його вартість за власний рахунок. З огляду на викладене, у позові Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович просить стягнути з відповідача окрім суми страхового відшкодування також пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 відкрито провадження у справі №910/617/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.09.2022 позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат з доказами на підтвердження їх понесення та просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 80000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 (повне рішення складено 27.09.2022) у справі №910/617/22 позов Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь позивача страхове відшкодування у сумі 619037,30 грн та 3% річних у сумі 712,32 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 заяву Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича про розподіл судових витрат призначено до розгляду на 27.09.2022.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 (повне рішення складено 12.10.2022) у справі №910/617/22 заяву Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24066,18 грн, в решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 та додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/617/22, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані рішення.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та порушено приписи процесуального права.

Відповідач вказує на те, що оскільки вина перевізника у знищенні вантажу не встановлена, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 страховик звільняється від відповідальності, а отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Ще одним аргументом відповідача є те, що водій ОСОБА_1. не отримував вантаж, оскільки у накладній CMR про отримання товару вказана інша особа - ФОП Марченко В.О., тому наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, відповідач не наводить жодних аргументів щодо його необґрунтованості чи незаконності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у справі №910/617/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Позивач, у свою чергу, звернувся з апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/617/22, у якій просив скасувати його в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 55934,00 грн та ухвалити нове рішення про стягнення вказаних грошових коштів з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення неправильно застосовано норми матеріального та порушено приписи процесуального права, а також рішення ухвалено за умов невідповідності висновків, викладених у ньому, встановленим обставинам справи.

Позивач вказує на те, що звернення до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, що оцінено клієнтом у 20000,00 грн, було здійснено в межах досудового врегулювання спору. Тому, такі витрати відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України належать до витрат на професійну правничу допомогу, що місцевим господарським судом не враховано.

Також, за доводами скаржника відповідачем не надано суду доказів з метою доведення неспівмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення від 13.09.2022, зупинено його дію, відкрито апеляційне провадження у справі №910/617/22, об`єднано апеляційні скарги в одне провадження для спільного розгляду, справу призначено до розгляду на 29.11.2022, а також встановлено учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційні скарги.

До суду 22.11.2022 від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні.

25.11.2022 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", у якому Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

28.11.2022 відповідачем подано доповнення до апеляційної скарги, у яких Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просить доповнити прохальну частину апеляційної скарги вимогою ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Цього ж дня відповідачем подано заяву про поворот виконання рішення, у якій Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича 692268,73 грн грошових коштів, безпідставно стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022.

Також 29.11.2022 позивачем подано заву про розподіл судових витрат з доказами на підтвердження їх понесення, у якій Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 15000,00 грн.

У призначене судове засідання 29.11.2022 з`явилися представники сторін.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 29.11.2022, доповнення відповідача до апеляційної скарги залишено без розгляду на підставі ч. 1 ст. 266 та ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Після цього, судом розпочато розгляд апеляційних скарг по суті та заслухано пояснення представників сторін.

За результатами проведеного судового засідання суд оголосив перерву у розгляді справи до 13.12.2022.

09.12.2022 позивачем подано пояснення щодо апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

У судове засідання 13.12.2022 з`явилися представники сторін та надали додаткові пояснення по суті апеляційних скарг. Також, представник позивача просив задовольнити подану заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі. При цьому, представник відповідача не висловила жодних заперечень щодо обґрунтованості та розміру судових витрат позивача, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи, з метою доставки товару (пральних машинок «Самсунг» WW80R42LHFWDUA) покупцю - Компанії Samsung Electronics Co. LTD (Республіка Корея) за адресою: Київська обл., село Козаровичі, вул. Лесі Українки, буд. 2, відповідно до укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Рус Калуга» (постачальник, власник товару) договору поставки №S-16-008 від 15.03.2016, було укладено наступні договори:

- між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Рус Калуга» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг СДС Глобал ЄсСиЄл Рус» договір про надання транспортно-експедиторських послуг №SDSRU20130708 від 08.07.2013;

- між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг СДС Глобал ЄсСиЄл Рус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГК «Д-Транс» договір про надання транспортно-експедиторських послуг №SDSRU20171001D-Trans від 01.10.2017;

- між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГК «Д-Транс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт» договір про надання транспортно-експедиторських послуг №СТэ/06-2017 від 01.09.2017;

- між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем (виконавець) договір транспортного та експедиційного обслуговування №СТ/10-2017 від 06.10.2017, відповідно до якого, а також відповідно до заявки №027/04 від 01.04.2020 виконавець зобов`язується здійснити перевезення пральних машинок «Самсунг» WW80R42LHFWDUA у кількості 264 одиниці за маршрутом російська федерація - Україна, дата реєстрації на завантаження вантажу - 02.04.2021 о 8:00 год; водій - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.;

- між Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем (експедитор-1) та Фізичною особою-підприємцем Бутенком І.В. (експедитор-2) договір транспортно-експедиційного обслуговування на перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні №28/03/2018 від 28.03.2018;

- між Фізичною особою-підприємцем Бутенком І.В. (експедитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) договір доручення на організацію перевезення вантажів № від 26.02.2021, відповідно до п. п. 1.1 та 1.3 якого перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж, який належить клієнтам-замовникам послуг експедитора до пункту призначення. Перевезення вантажів та відповідальність сторін визначаються цим договором, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах, Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами.

Вказаний логістичний ланцюг був побудований з метою доставки товару, проданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунт Електронікс Рус Калуга» (постачальник) на підставі договору на поставку товару №S-16-008 від 15.03.2016 на користь Компанії Samsung Electronics Co. LTD (Республіка Корея) (покупець), відповідно до умов якого постачальник зобов`язаний поставити Компанії Samsung Electronics Co.LTD товар в пункт призначення, обумовлений в договорі.

Таким чином, позивач є експедитором, на якого відповідно до умов договору транспортного та експедиційного обслуговування №СТ/10-2017 від 06.10.2017 було покладено обов`язок доставляти ввірений йому вантаж з залученням транспорту третіх осіб.

Також місцевим господарським судом встановлено, що 07.02.2020 між перевізником - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем Марченком В.О. (орендодавець) укладено договір оренди автотранспорту №07/02/20М, предметом якого є передача перевізнику у тимчасове користування (оренду) тягача «Даф» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказані транспортні засоби за результатами технічного контролю було визнано технічно справними, що підтверджується протоколами перевірки технічного стану транспортного засобу №00092-00165-20 від 07.04.2020 та №00092-00166-20 від 07.04.2020.

02.04.2021 ОСОБА_1 отримав на складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Рус Калуга» 264 одиниці пральних машинок WW80R42LHFWDUA, що підтверджується декларацією на товар №10131010/020421/0206817 від 02.04.2021 та CMR-накладною №001515 від 02.04.2021.

Також судом встановлено, що з метою страхування відповідальності експедитора при здійсненні експедирування вантажу міжнародного перевезення позивач (страхувальник) та відповідач (страховик) уклали договір добровільного страхування відповідальності автоперевізника/експедитора №УБ1476947 від 01.12.2020 (договір страхування). Предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, зокрема, внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення/експедирування (п. 3.1.1 договору страхування).

Відповідно до п. п. 1.5 та 4.1.1 договору страховий ризик - відповідальність за вантаж, що є відповідальністю страхувальника за збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу.

Умовами п. п. 1.11 та 1.12 договору також встановлено наступні умови: ліміт відповідальності - 5427000,00 грн; територія дії договору - Країни СНД, Балтії та Європи; строк дії договору - до 06.12.2021.

Згідно з п. 8.2 договору страхування відповідальність страховика за окремим перевезенням вантажу починається з моменту завантаження вантажу на ТЗ та підписання страхувальником документів, що супроводжує вантаж (CMR, ТТН, тощо) і закінчується з моменту доставки вантажу в пункт призначення та забезпечення доступу до вантажу вантажоодержувача, за умови, що всі події відбулись упродовж строку дії договору.

Страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, передбачений умовами п. п. 11.1.1 та 11.1.9 цього договору (п. 10.2.8 договору), а саме - негайно (але не пізніше 24 годин) після того, як страхувальнику стало відомо про настання події, що може бути визнана страховим випадком, повідомити сервісну службу страховика (п. 11.11.1); подати письмову заяву про страхову виплату (за встановленою страховиком формою) не пізніше 2-х робочих днів від моменту настання/моменту, коли страхувальник дізнався про настання страхового випадку (п. 11.1.9).

Відповідно до п. 12.1 договору страхування для врегулювання страхового випадку страхувальник зобов`язаний надати страховику достовірну інформацію і документи, необхідні для підтвердження факту, причин та обставин настання страхового випадку і визначення розміру збитку/шкоди, а саме: заяву про страхову виплату, договір страхування, документи, що підтверджують правомірність обґрунтованих вимог до страхувальника: претензії, вимоги, отримані страхувальником в обґрунтування вимог; транспортні накладні з відміткою вантажоодержувача або його представника про пошкодження вантажу; рахунки (інвойси); договір між страхувальником та замовником про перевезення вантажу; акти огляду вантажу, акти експертизи, калькуляції відновлювального ремонту; розрахунок збитку, що заявляється страхувальнику стороною, яка вимагає відшкодування збитків; платіжні та банківські документи, що підтверджують розмір витрат і збитків, які поніс власник вантажу, страхувальник або треті особи; документ, що підтверджує перехід до страховика вантажу прав страхувальника після сплати страхового відшкодування за застрахований вантаж; у випадку події кримінального характеру - документ, що виданий компетентним органом, що підтверджує початок кримінального провадження за заявою страхувальника та інші документи із зазначенням причин настанням страхового випадку; письмові пояснення водія чи іншої особи, що супроводжувала вантаж; листування із заявниками претензії; документ, що підтверджує факт оплати претензії страхувальником (за умови попереднього погодження зі страховиком)

Для прийняття обґрунтованого рішення за заявленою подією, з`ясування обставин страхового випадку та встановлення розміру матеріального збитку страховик має право: письмово вимагати подання інших документів з обґрунтуванням причин вимоги, що підтверджують факт і обставини настання страхового випадку; надсилати запити до підприємств, установ та організацій, які володіють інформацією про обставини та причини настання страхового випадку (п. 12.2 договору страхування).

Згідно з п. 13.1 договору страхування страховик приймає рішення про виплату (складає страховий акт) або відмову у виплаті страхового відшкодування впродовж 20 робочих днів від дня одержання страховиком всіх необхідних документів, що підтверджують факт настання, причини, обставини та наслідки страхового випадку. Збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу відшкодовуються в розмірі дійсного прямого збитку завданого власнику вантажу відповідно до закону, яким визначається розмір відповідальності перевізника/експедитора (п. 13.9.1).

Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховик надсилає страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин упродовж 15 робочих днів від дня його прийняття (п. 13.3 договору страхування).

У ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч. 16 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 вказаного закону та ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.04.2021 близько 02:00 год. на 446 км траси МЗ-Україна у напрямку м. Брянськ (російська федерація) сталася пожежа з транспортними засобами тягачем «Даф» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , яку було ліквідовано о 02:40 год. 03.04.2021.

Внаслідок вказаної ДТП уповноваженою особою було складено протокол огляду місця події від 03.04.2021, в якому зафіксовано, що на місці ДТП знаходився причеп від вантажного автомобіля зі слідами горіння та з пошкодженнями від впливу високих температур. Всі 264 пральні машинки знищені вогнем.

Згідно з Актом огляду науково-інженерного сервісу «РусСюрвей» від 04.04.2021 внаслідок займання автопричепа вся побутова техніка знищена вогнем разом з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку Федеральної бюджетної установи «Судово-експертної установи Федеральної протипожежної служби «Випробувальна пожежна лабораторія» по Брянській області» №061 від 27.04.2021 експерт припустив, виходячи з пояснень очевидців (власника та водія автомобіля «Даф»), імовірне місце займання розташовувалося в районі правого колеса причепу, безпосередню причину виникнення пожежі та механізм виникнення та розвитку пожежі встановити неможливо.

Постановою відділу поліції «Комаричское» MB МВС росії від 27.04.2021 відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину.

Матеріали справи свідчать, що в день вказаної події 03.04.2021 позивач по телефону звернувся до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (страховика) з заявою про настання страхового випадку, а 05.04.2021 така заява була подана до відповідача у письмовому вигляді, у якій позивач також зазначив про орієнтовний розмір збитків в сумі 45000 дол. США. Вказана заява була отримана відповідачем 05.04.2021, що підтверджується відміткою про прийняття вхідного документа. Однак, відповіді на вказане звернення позивач не отримав.

У подальшому, надавши частину документів, передбачених договором страхування (розділ 12) та отримавши від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт» (замовника перевезення вантажу) вимогу від 16.04.2021 про відшкодування вартості знищеного вантажу на суму 3231078,77 руб (що була складена на підставі вимог власника товару Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Рус Калуга» від 09.04.2021, замовника перевезення та експедиторів), позивач направив на адресу відповідача повторну вимогу від 10.08.2021 щодо прийняття рішення про сплату страхового відшкодування на користь позивача або Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт».

У відповідь на вказану вимогу відповідач в листі від 10.08.2021 вказав на недостатність наданих позивачем документів, передбачених договором страхування, зокрема, відсутність рішення СПАТ «Інгосстрах» щодо даного випадку, у якого було застраховане перевезення вищевказаного вантажу одним із учасників перевезення, та зазначило, що для пришвидшення процесу врегулювання спірного питання відповідачем зроблено запит щодо отримання інформації від СПАТ «Інгосстрах» стосовно даного випадку. Також відповідач, посилаючись на висновок Судово-експертної установи Федеральної протипожежної служби «Випробувальна пожежна лабораторія» у Брянській області» №061 від 12.04.2021, повідомив заявника, що безпосередню причину виникнення пожежі встановлено не було, замовник перевезення не надав підтвердження про розмір понесених ним збитків та доказів виплати йому страхового відшкодування СПАТ «Інгосстрах», тому підстав вважати, що настала відповідальність страховика у вигляді сплати страхового відшкодування за знищений вантаж, немає.

У подальшому, позивач ще неодноразово звертався до відповідача з вимогами: про виплату йому страхового відшкодування (від 25.08.2021), про сплату власнику вантажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Рус Калуга» страхового відшкодування (від 28.09.2021), про сплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 1664078,77 рублів в еквівалентній до гривні сумі за курсом НБУ у зв`язку із самостійною сплатою власнику вантажу позивачем вартості знищеного майна (01.12.2021).

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надало відповідь лише на вимогу від 28.09.2021 (лист від 20.10.2021), у якій знову вказало на відсутність рішення страховика власника вантажу СПАТ «Інгосстрах» про відшкодування своєму страхувальнику збитків станом на 26.08.2021, а також ненадання позивачем документів, передбачених п. 13.5.1 та п. 13.5.2.1.2 договору страхування, у зв`язку з чим в черговий раз повідомило про відсутність підстав для визнання випадку страховим. У цьому ж листі відповідач зазначив, що у разі отримання додаткових документів рішення страховика буде переглянуте.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до відповідача з останньою вимогою від 01.12.2021, позивач в додаток до раніше наданих документів, направив страховику наявні в нього документи, а саме: копії договору добровільного страхування; договорів експедиційного обслуговування; договору на поставку товару від 15.03.2016 (із додатковими до нього угодами); заявку на перевезення від 01.04.2020; договору доручення від 26.02.2021; декларації на товар від 02.04.2021; CMR-накладної від 02.04.2021; протокол огляду місця події МВС росії від 03.04.2021; пояснювальну записку ФОП ОСОБА_1 від 03.04.2021; акт огляду науково-інженерного сервісу «РусСюрвей» від 04.04.2021; листа МНС росії «Судово-експертної установи Федеральної протипожежної служби «Випробувальна пожежна лабораторія» у Брянській області» від 27.04.2021 та висновку експерта №061 від 27.04.2021; підписки експерта від 12.04.2021; постанови відділу «Комаричское» МВ МВС росії від 27.04.2021; листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт» (замовника перевезення) від 29.10.2021 про виплату СПАТ «Інгосстрах» страхового відшкодування; вимог (претензій) власника товару, замовника та експедиторів перевезення від 09.04.2021, 15.04.2021 та 16.04.2021; платіжного доручення №8 від 19.11.2021; меморіального ордеру №6 від 19.11.2021 на купівлю валюти від 19.11.2021.

Проте, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав та, як встановлено судом, відповідач рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування не прийняв. Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що безпосередню причину виникнення пожежі та механізм її виникнення встановлено не було, втрата вантажу сталася внаслідок обставин, яких перевізник не міг уникнути і наслідки яких не міг відвернути, а тому перевізник та, відповідно, страховик звільняється від відповідальності за втрачений вантаж, що узгоджується з положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956. Також відповідач вказав на те, що за умовами договору страхування пожежа за участю перевізника ФОП ОСОБА_1 не може вважатися страховим випадком, оскільки останній не мав права перевозити вищевказаний вантаж, а позивач здійснив виплату вартості втраченого вантажу власнику без погодження зі страховиком за своєю ініціативою, тому у останнього відсутні підстави для відшкодування позивачу суми страхової виплати.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, встановив, що позивач довів належними, достовірними та вірогідними доказами факт знищення вантажу внаслідок пожежі під час його експедирування, що є страховим випадком, обумовленим договором страхування №УБ1476947 від 01.12.2020, а тому у відповідача виникла відповідальність за відшкодування спричинених збитків, яку останній протиправно не визнає.

Також судом встановлено, що позивач на підтвердження своїх доводів про настання страхового випадку у вигляді знецінення/псування вантажу, спричинених пожежею, понесення збитків та їх розміру надав відповідачу остаточно разом з заявою про виплату страхового відшкодування від 01.12.2021 всі необхідні документи, передбачені договором.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд вказав на те, що повний пакет документів (доказів), передбачених договором щодо настання страхового випадку та розміру завданих власнику вантажу збитків, були подані відповідачу 01.12.2021. Тому, враховуючи умови договору страхування, строк сплати відшкодування є таким, що настав 30.12.2021. У той же час, позивач заявив період для нарахування пені з 11.05.2021 по 11.11.2021, тобто поза межами вказаного строку. Отже, вимога про стягнення 113902,86 грн пені за вказаний період не підлягає задоволенню.

Насамкінець, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 712,32 грн, тобто у меншій сумі, ніж просив позивач. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 27049,42 грн, то вони задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції у період з 31.12.2021 по 13.01.2022 дорівнював 1.

Також, як було зазначено вище, до ухвалення судом рішення по суті позовних вимог позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат з доказами на підтвердження їх понесення та просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 80000,00 грн.

Відповідач подав до місцевого господарського суду заперечення на заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у яких вказував на те, що частина виконаної адвокатом роботи та наданих послуг були здійснені поза межами судового розгляду справи в ході врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Окрім цього, на переконання відповідача, позивачем необґрунтовано збільшено витрати та в переліку послуг двічі вказано послуги зі збирання доказів.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву позивача, погодився з доводами відповідача та зазначив, що складання та подання до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" заяв про виплату страхового відшкодування від 11.08.2021, 25.08.2021, 28.09.2021 та 01.12.2021, які адвокат оцінив на загальну суму 20000,00 грн, здійснені ним поза межами судового розгляду справи в ході врегулювання страхового випадку, а тому такі витрати не може бути покладено на відповідача.

Також суд першої інстанції з урахуванням таких критеріїв, як ціна позову, середній ступінь складності справи; характер спірних відносин (страхування) та значення справи для сторін, її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи; обсяг виконаної адвокатом роботи під час підготовки позову та інших заяв по суті спору, формування та викладення позиції представником позивача на всі доводи відповідача, кількість наданих суду пояснень та доказів представником позивача, а також кількість судових засідань та присутність у кожному з них адвоката позивача, прийшов до висновку про необхідність встановлення обґрунтованого розміру судових витрат Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн.

При цьому, суд розподілив вказану суму на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у зв`язку з частковим задоволенням позову згідно зі ст. 129 ГПК України, а тому розмір витрат на правничу допомогу, який стягується з відповідача, склав 24066,18 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для часткового задоволення заявленого позову, а також щодо зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до суми 24066,18 грн та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо розгляду спору по суті та апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом договору страхування відповідальності автоперевізника/експедитора №УБ1476947 від 01.12.2020 є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, включаючи власників вантажу та багажу (вантажобагажу), під час експлуатації наземного транспортного засобу та здійснення перевезень чи транспортного експедирування вантажу.

Відповідно до п. 1.4 договору страхування страховиком приймається відповідальність страхувальника при здійсненні ним міжнародного перевезення/експедирування вантажів.

Згідно з п. 1.5 та пп. 4.1.1 договору страхування позивач застрахував ризик у вигляді відповідальності за вантаж - виникнення відповідальності страхувальника за збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу.

У п. 5.1.20 договору страхування сторони погодили, що страховим випадком є знецінення/псування вантажу, спричинені вогнем.

Відповідно до пп. 13.5.2 п. 13.5 за договором страхування відшкодування визначається: у випадку врегулювання претензії в досудовому порядку - на підставі документів, зазначених в розділі 12 договору, з урахуванням п. 13.9 договору та інших умов договору.

Перелік документів, які підтверджують настання страхового випадку, визначено у розділі 12 договору страхування.

Пункт 13.9 договору передбачає, що розмір страхового відшкодування визначається за збитки, завдані власнику вантажу в результаті загибелі, пошкодження або втрати всього або частини вантажу - в розмірі дійсного прямого збитку, завданого власнику вантажу, що обмежується страховою сумою, зазначеною в договорі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач на підтвердження своїх доводів про настання страхового випадку у вигляді знецінення/псування вантажу, спричинених вогнем, понесення збитків та їх розміру надав відповідачу остаточно разом з заявою про виплату страхового відшкодування від 01.12.2021 всі необхідні документи.

За висновком суду вказані документи, що передбачені розділами 12 та 13 договору страхування, були надані позивачем своєму страховику в повному обсязі, якого достатньо для вирішення питання про настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків.

Так, з подання про пожежу від 03.04.2021, протоколу огляду місця події МВС росії від 03.04.2021, науково-інженерного сервісу «РусСюрвей» від 04.04.2021, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за вказаним фактом, пояснювальної записки ФОП ОСОБА_1 (водія) від 03.04.2021 убачається, що:

- 03.04.2021 при перевезенні вантажу (пральних машинок «Самсунг» у кількості 264 одиниці) транспортним засобом тягач «Даф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталося займання переднього правого колеса причепу, у зв`язку з чим причіп був охоплений вогнем по всій площині, а вантаж знищений;

- після загоряння колеса причепу, водій ОСОБА_1 намагався загасити пожежу, проте, зрозумівши неможливість самостійного гасіння пожежі, викликав пожежну службу. При цьому, водій встиг відчепити тягач та переїхати на безпечну відстань, однак, причіп та увесь вантаж, що в ньому знаходився, було знищено вогнем;

- внаслідок займання автопричепа вся побутова техніка була знищена вогнем разом з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку Федеральної бюджетної установи «Судово-експертної установи Федеральної протипожежної служби «Випробувальна пожежна лабораторія» по Брянській області» №061 від 27.04.2021 експерт, виходячи з пояснень очевидців (власника та водія автомобіля «Даф»), припустив, що ймовірне місце займання розташовувалося в районі правого колеса причепу, проте, безпосередню причину виникнення пожежі та механізм виникнення та розвитку пожежі встановити неможливо.

Згідно з протоколами перевірки технічного стану №00092-00165-20 від 07.04.2020 та №00092-00166-20 від 07.04.2020 транспортні засоби (тягач та причеп), реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , якими перевозився вантаж, було визнано технічно справними.

Постановою відділу поліції «Комаричское» MB МВС росії від 27.04.2021 відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину за вказаним фактом.

Також, виходячи зі змісту наданих відповідачу договорів поставки, перевезення/експедирування, доручення від 26.02.2021, заявки ТОВ «Стандарт» від 01.04.2021, інвойсу від 02.04.2021, декларації на товар від 02.04.2021, CMR-накладної від 02.04.2021, вимог власника товару та вимог замовника і експедиторів перевезення від 09.04.2021, від 15.04.2021 та від 16.04.2021 вбачається, що вартість товару (264 пральні машинки) склала 42361,44 дол. США, а розмір витрат та збитків, понесених власником вантажу, - 3231078,77 руб.

Згідно з листом ТОВ «Стандарт» вих. №08-21 від 29.10.2021 встановлено, що СПАТ «Інгосстрах» було прийнято рішення про відшкодування ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» збитків у розмірі 1567000,00 руб, у зв`язку з чим перевізник просив позивача провести виплату залишку суми у розмірі 1664078,77 рублів на користь особи, якій завдано збитки.

При цьому, з аналогічної вимоги ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» від 10.11.2021 про виплату збитків вбачається, що оплата втраченого внаслідок страхового випадку товару, що перевозився згідно інвойсу № від 02.04.2021, в сумі 42361,44 доларів США покупцю (Samsung Electronics Co.LTD) не проводилася через втрату товару під час перевезення та невиконання обов`язку з доставки товару на адресу отримувача вантажу.

Також з платіжного доручення №8 від 19.11.2021, наданого відповідачу, слідує, що 19.11.2021 позивач сплатив на користь ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» суму збитків 1664078,77 рублів, а відповідно до меморіального ордеру MoneyTransfer №6 від 19.11.2021 сума 1664078,77 рублів дорівнювала 604405,06 грн.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позивач довів належними, достовірними та вірогідними доказами факт знищення вантажу внаслідок пожежі під час його експедирування, що є страховим випадком, обумовленим договором страхування №УБ1476947 від 01.12.2020, а тому у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" виникла відповідальність за відшкодування спричинених збитків, яку відповідач протиправно не визнає.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" вказувало про необхідність надання якихось інших документів для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, на що відповідач також вказував у своїх відповідях страхувальнику.

Проте, відповідно до ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» та за умовами п. 10.4.2 договору страхування саме на страховика (відповідача) покладено обов`язок протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові.

Також відповідач вказував на те, що достовірно встановити осередок пожежі, механізм та безпосередню причину виникнення пожежі не видалося за можливе, що було зазначено у висновку експерта, а значить вина перевізника у знищенні вантажу не встановлена, тому відповідно до положень ст. 1166 ЦК України та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 страховик звільняється від відповідальності.

У поданій апеляційній скарзі відповідач також посилається на те, що вина позивача у настанні страхового випадку відсутня, а отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Місцевий господарський суд відхилив наведені доводи, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зміст указаних положень передбачає принцип наявності вини в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, до моменту доведення перевізником своєї невинуватості. Проте, вказані положення законодавства не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які не є відносинами перевезення, а є відносинами страхування, що виникли між страховиком та страхувальником у зв`язку з настанням страхового випадку (знищенням вантажу).

Також, іще одним доводом відповідача є те, що ФОП ОСОБА_1. не отримував вантаж, оскільки у накладній CMR про отримання товару вказана інша особа - ФОП Марченко В.О., тому наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічні доводи викладено Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 5.1.6 договору страхування страховими випадками не визнаються події, що відбулися внаслідок або під час видачі вантажу особі, яка не мала права його отримувати.

В матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна (CMR) А №001515 від 02.04.2021, у графі №23 якої «підпис та штамп перевізника» наявний відтиск печатки «ФОП Марченко В.О.». Разом з цим, під час розгляду спору в суді першої інстанції позивачем надано докази на підтвердження того, що вантаж було видано саме перевізнику ОСОБА_1 .

Так, відповідно до наявної у матеріалах справи заяви свідка ОСОБА_1 , останнім засвідчено факт отримання в оренду транспортних засобів тягача та причепа, реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , на виконання укладеного з ФОП Марченком В.О. договору оренди №07/02/20М від 07.02.2020. Саме у цей транспорт було завантажено товар (пральні машинки у кількості 264 одиниці), що підтверджується товарно-транспортною накладною №001515. При цьому, у вказаній транспортній накладній підпис (у графах 16 та 23) належить саме ОСОБА_1 , який особисто отримував товар 02.04.2021 на складі ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга». Також саме ОСОБА_1 підписував специфікацію «Процесс приема, хранения и отгрузки готовой продукции» №UCQ4-0025R від 02.04.2021, де у графі «Truck Driver» (водій вантажівки) був проставлений його підпис, та запит на завантаження, де у графі «Checking by» зазначені прізвище та ініціали ОСОБА_1 , а у графі «signature» наявний його підпис.

Окрім цього, з довіреності ТОВ «Група Компаній «Д-Транс» від 01.04.2021 вбачається, що саме ОСОБА_1 було доручено право на отримання вантажу у ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» для здійснення його транспортування в Україну з правом підпису на товаросупровідних документах.

Вказані документи у своїй сукупності з міжнародною товарно-транспортною накладною №001515 є такими, що підтверджують отримання вантажу (пральних машинок у кількості 264 одиниці) саме ФОП ОСОБА_1 (водієм/перевізником) та подальше його транспортування до настання страхової події. Отже, доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Розділом 5 договору страхування передбачені й інші виключення зі страхових випадків та обмеження страхування. Але, як встановлено судом, даний випадок не підпадає під будь-які виключення та обмеження, передбачені договором страхування.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позивач довів належними доказами настання страхового випадку, визначеного п. 5.1.20 договору страхування.

Страховий випадок, згідно з чинним законодавством України, є передбаченою договором страхування або законодавством подією, що відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхову суму (страхове відшкодування) страхувальникові, застрахованій або третій особі.

Пунктом 10.4.3 договору страхування визначено обов`язок страховика при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк.

Проте, відповідач у визначений договором строк виплати страхового відшкодування не здійснив та протягом більше 9 місяців (починаючи з дати надання повного пакету документів - 01.12.2021) не прийняв будь-якого рішення щодо цього питання.

Разом з тим, судом встановлено, що навіть станом на час звернення позивача до відповідача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у відповідача не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, які передбачені п. 5.3 договору страхування та кореспондуються з приписами ст. 991 ЦК України.

Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Аналогічні підстави, які надають право страховику відмовитись від здійснення страхової виплати, визначені ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування».

У той же час, за результатами дослідження наданих сторонами доказів у їх сукупності судом не встановлено підстав для невизнання події страховим випадком, обставин здійснення страхувальником перешкод у визначенні характеру настання страхового випадку, подання завідомо неправдивих відомостей, навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку, чи інших обставин, що свідчать про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Також, згідно з п. 13.7 договору страхування страхове відшкодування сплачується страхувальнику після того, як останній за письмовим погодженням зі страховиком компенсував завдані внаслідок страхового випадку збитки заявнику претензії. Виплата страхового відшкодування безпосередньо заявнику претензії здійснюється за згодою страховика та страхувальника.

Отже, за умовами договору виплата страхового відшкодування може бути здійснена особі, яка понесла збитки (власнику вантажу ТОВ «Самсунг Електроніко Рус Калуга») або страхувальнику (позивачу) за письмовим погодженням страховика після компенсації останнім завданих збитків заявнику претензії.

Як вже було встановлено судом, позивач неодноразово звертався до страховика з вимогами, у яких просив погодити суму страхового відшкодування та виплатити її власнику вантажу або страхувальнику. Проте, відповідач вказував на недостатність наданих позивачем документів для виплати відшкодування та доказів понесення збитків власником вантажу, при цьому, ще й не прийняв остаточного рішення протягом тривалого часу щодо вказаного питання. Внаслідок таких дій відповідача, що суперечать умовам договору страхування, позивач змушений був самостійно сплатити на користь ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» вартість знищеного вантажу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Вирішуючи питання про суму страхового відшкодування, суд приймає до уваги докази, надані позивачем на підтвердження вартості знищеного вантажу, а саме:

- декларацію на товар №10131010/020421/0206817 від 02.04.2021, згідно з якою вартість 264 одиниць пральних машинок становить 42361,44 дол. США;

- вимогу ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» №153 від 09.04.2021 на виплату втраченого вантажу на суму 3231078,77 руб;

- лист ТОВ «Стандарт» №08-21 від 29.10.2021, яким позивача було повідомлено про прийняте СПАТ «Інгосстрах» (страховиком власника вантажу) рішення про виплату ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» відшкодування у сумі 1567000,00 руб. (на відсутність якого вказував відповідач у своїх попередніх відмовах);

- вимогу ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» від 10.11.2021, адресовану позивачу, про сплату іншої частини страхового відшкодування у сумі 1664078,77 руб;

- меморіальний ордер від 19.11.2018 про купівлю позивачем 1664078,77 руб, що еквівалентно 604405,06 грн;

- платіжне доручення в іноземній валюті №8 від 19.11.2021 про сплату позивачем коштів в суму 1664078,77 руб. На користь ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга».

За таких обставин, враховуючи підтверджену вартість знищеного вантажу, що належав ТОВ «Самсунг Електронікс Рус Калуга» на суму 3231078,77 руб., а також часткову компенсацію власнику вантажу його страховиком в сумі 1567000,00 руб., сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику відповідачем, становить 1664078,77 руб.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п. 13.15 договору страхування страхове відшкодування виплачується у національній валюті гривні. Станом на 13.01.2022 (дату сплати позивачем власнику вартості знищеного вантажу) еквівалент 1664078,77 руб. до гривні за курсом НБУ дорівнював 619037,30 грн.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення суми страхового відшкодування є обґрунтованими.

Окрім суми страхового відшкодування позивач просив також стягнути з відповідача пеню у сумі 113902,86 грн за прострочення зобов`язання у період з 11.05.2021 по 11.11.2021.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 10.4.3 договору страхування при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,1% суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач вказував, що пеня має нараховуватися, починаючи з 11.05.2021, виходячи з дати першого звернення страхувальника з заявою про страхове відшкодування (03.04.2021).

Проте, суд першої інстанції правомірно з такими доводами не погодився, оскільки повний пакет документів (доказів), передбачених договором щодо настання страхового випадку та розміру завданих власнику вантажу збитків були подані відповідачу 01.12.2021 (з останньою заявою на виплату страхового відшкодування), а тому, враховуючи умови договору страхування, строк сплати відшкодування є таким, що настав 30.12.2021. У той же час, позивач заявив період для нарахування пені з 11.05.2021 по 11.11.2021, тобто, поза межами вказаного строку.

Відтак, вимога про стягнення 113902,86 грн пені за вказаний період не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 27049,42 грн та 3 % річних в сумі 12567,00 грн за той же період з 11.05.2021 по 13.01.2022, слід зазначити таке.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених матеріальних втрат, з урахуванням встановлених судом обставин, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 712,32 грн, тобто у меншій сумі, ніж просив позивач. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 27049,42 грн, то вони задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції у період з 31.12.2021 по 13.01.2022 дорівнював 1.

З урахуванням усього вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до правомірних висновків щодо часткового задоволення заявленого позову.

Підсумовуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності вини позивача у настанні страхового випадку та отримання вантажу не уповноваженою особою не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Щодо оскарження позивачем і відповідачем додаткового рішення від 27.09.2022.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80000,00 грн позивачем до суду першої інстанції надано копії таких доказів:

- свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю КВ №6096 від 26.04.2018, виданого адвокату Южді С.М.;

- ордеру серія КВ №431266 від 02.12.2021 на надання правничої допомоги позивачу адвокатом Юждою С.М.;

- договору про надання правничої допомоги від 10.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Юждою С.М., та додатку №1 від 10.08.2021 до цього договору, у яких сторони погодили форму винагороди адвокату за надання правової допомоги у вигляді гонорару та його розмір (правовий аналіз спірного питання, збирання доказів становить 10000,00 грн; написання та подання заяви про виплату страхового відшкодування - 5000,00 грн; написання та подання адвокатських запитів - 1500,00 грн; написання та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, заперечення - 15000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи - 2000,00 грн.; участь у судовому засіданні - 4000,00 грн; написання та подання інших процесуальних документів: клопотання, заяви, заперечення - 3000,00 грн);

- акту надання/прийняття правової допомоги №1 від 08.09.2022 з зазначенням переліку наданих адвокатом послуг, у якому сторони визначили, що сума гонорару адвоката становить 80000,00 грн, що підлягає сплаті на користь адвоката протягом 30 днів з дати підписання сторонами даного акту.

У клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що частина виконаної адвокатом роботи та наданих послуг, а саме подання чотирьох заяв про виплату страхового відшкодування на загальну суму 20000,00 грн були здійснені поза межами судового розгляду справи в ході врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Окрім цього, на переконання відповідача, позивачем необґрунтовано збільшено витрати та в переліку послуг двічі вказано послуги зі збирання доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. ч. 3 та 4 ст. 244 ГПК України).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Колегія суддів також зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Надані позивачем докази суд визнав достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому, дослідивши умови договору на надання правничої допомоги та додатку №1, суд дійшов висновку, що форма винагороди адвоката у вигляді гонорару по своїй суті є вартістю правничої допомоги.

У той же час, судом встановлено, що частина виконаної адвокатом роботи та наданих послуг були здійснені ним поза межами судового розгляду справи в ході врегулювання страхового випадку в досудовому порядку, зокрема, складання та подання до відповідача заяв про виплату страхового відшкодування від 11.08.2021, 25.08.2021, 28.09.2021 та 01.12.2021, які адвокат оцінив на загальну суму 20000,00 грн.

Отже, кількість та обсяг виконаних адвокатом робіт під час підготовки справи до судового розгляду та безпосередньо її розгляду судом становить 60000,00 грн (80000,00 грн-20 000,00 грн), що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 08.09.2022.

В поданій апеляційній скарзі позивач вказує на те, що звернення з заявами про виплату страхового відшкодування, що оцінено у 20000,00 грн, було здійснено в межах досудового врегулювання спору. Тому, такі витрати відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України належать до витрат на професійну правничу допомогу.

За загальним правилом, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись вказаними процесуальними приписами, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково витрат, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням викладеного у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічний висновок наведений у додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

Колегія суддів вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

Проте, на переконання колегії суддів, звернення позивача з заявами про виплату страхового відшкодування не є діями з підготовки справи до судового розгляду чи збору доказів, оскільки такі дії свідчать лише про врегулювання договірних правовідносин сторін та станом на час їх вчинення вони не мали ознак дій щодо досудового врегулювання спору.

Тому, судом правомірно відмовлено позивачу у відшкодуванні на його користь 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які полягали у направленні на адресу відповідача заяв про виплату страхового відшкодування.

Встановивши, що документально підтверджений розмір витрат позивача становить 60000,00 грн, місцевий господарський суд, враховуючи заперечення відповідача, прийшов до висновку про необхідність їх зменшення до 30000,00 грн.

Вбачається, що суд врахував наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу:

- ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- середній ступінь складності справи;

- характер спірних відносин (страхування) та значення справи для сторін;

- розгляд справи у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи;

- обсяг виконаної адвокатом роботи під час підготовки позову та інших заяв по суті спору;

- формування та викладення позиції представником позивача на всі доводи відповідача;

- кількість наданих суду пояснень та доказів представником позивача;

- кількість судових засідань та присутність у кожному з них представника позивача.

На переконання апеляційного суду, місцевий господарський суд обґрунтовано вказав на те, що підготовка заяв по суті спору, як і формування правової позиції представником позивача у справі не зайняли великого обсягу правових знань та часу у кваліфікованого юриста (адвоката), обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції, під час розгляду справи судом не проводились додаткові процесуальні дії, а представником позивача пошук нестандартних доказів на підтвердження своєї позиції.

На підставі викладеного, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд встановив розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн.

При цьому, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно зі ст. 129 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягав стягненню з відповідача, склав 24066,18 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо визначення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг та розподіл судового збору.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/617/22 ухвалені з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича не підлягають задоволенню.

При цьому, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 підлягає залишенню без змін, відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 333 ГПК України, для вирішення питання про поворот виконання вказаного рішення. Тому, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про поворот виконання рішення слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

При цьому, розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги позивача судом не здійснюється, оскільки Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Як було зазначено вище, 29.11.2022 позивачем до суду апеляційної інстанції подано заву про розподіл судових витрат з доказами на підтвердження їх понесення, у якій Фізична особа-підприємець Істомін Ігор Олегович просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 15000,00 грн.

На підтвердження відповідної вимоги позивачем надано копії наступних доказів:

- договору про надання правничої допомоги від 10.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Юждою С.М., та додатку №1 від 10.08.2021 до цього договору, у яких сторони погодили форму винагороди адвокату за надання правової допомоги у вигляді гонорару та його розмір (правовий аналіз спірного питання, збирання доказів становить 10000,00 грн; написання та подання заяви про виплату страхового відшкодування - 5000,00 грн; написання та подання адвокатських запитів - 1500,00 грн; написання та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, заперечення - 15000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи - 2000,00 грн; участь у судовому засіданні - 4000,00 грн; написання та подання інших процесуальних документів: клопотання, заяви, заперечення - 3000,00 грн; написання та подання апеляційних та касаційних скарг, відзиву на апеляційні та касаційні скарги - 20000,00 грн).

- акту надання/прийняття правової допомоги №2 від 25.11.2022 з зазначенням переліку наданих адвокатом послуг, у якому сторони визначили, що сума гонорару адвоката становить 15000,00 грн, що підлягає сплаті на користь адвоката протягом 30 днів з дати підписання сторонами даного акту.

Відповідно до вказаного акту гонорар адвоката складається з:

- ознайомлення з матеріалами справи в Північному апеляційному господарському суді - 1000,00 грн;

- написання відзиву на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - 10000,00 грн;

- участь у судовому засіданні, призначеному на 29.11.2022, - 4000,00 грн.

Як вже було зазначено судом, згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Колегія суддів також зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів позивача в апеляційному суді здійснював адвокат Южда С.М. на підставі ордеру про надання правової допомоги серія КВ №431274 від 10.08.2021, виданого адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Адвокат Южда С.М. підготував та подав до суду відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", 22.11.2022 ознайомився з матеріалами справи, а також прийняв участь у судовому засіданні, що відбулося 29.11.2022.

З огляду на викладене, наявними у справі доказами підтверджується надання позивачу професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 15000,00 грн.

Як було зазначено вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката. Таких заперечень не було висловлено і представником відповідача у судовому засіданні 13.12.2022.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись вказаними процесуальними приписами, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково витрат, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням викладеного у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічний висновок наведений у додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (позиція, викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19).

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього кодексу).

Оскільки заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи і наданими адвокатом послугами, заява Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича підлягає задоволенню у повному обсязі.

Так як апеляційна скарга відповідача залишена судом без задоволення, витрати Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 15000,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/617/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/617/22.

4. Витрати Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч),00 грн.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.12.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов