ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.12.2022 Справа № 917/212/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу

за позовною заявою Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, -

Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Північно-східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області

про стягнення 410 091, 95 грн

за участю представників:

від прокуратури: Лисенко Н. М.; від позивача (Кременчуцької міської ради): Шинкаренко Н. М.; від позивача (КП Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління): Баранік К. В.; від третьої особи: Шлапак А. В.;

від відповідача - не з`явився

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернувся з позовом Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кременчуцької міської ради та Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" про стягнення 410 091,95 грн надмірно сплачених грошових коштів згідно з договором № 039-19 на постачання природного газу від 19.03.2019.

Третя особа - Північно-східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області подала пояснення (вхід. № 2701 від 21.04.2022; т.1 а.с.), в яких повідомила, що підтримує вимоги прокурора.

Позивач - Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області - в письмових поясненнях (вхід. № 2725 від 25.04.2022; т.2 а.с.1-7) заперечує проти задоволення позову прокурора, вважаючи вимоги необґрунтованими.

Прокурор подав додаткові пояснення (вхід. № 2942 від 09.05.2022) в яких відхилив доводи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (т.2, а.с.37-45).

Позивач - Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП КПС ШРБУ) подав письмові пояснення від 03.06.2022 № 53-02/437 (вхід. № 3712 від 13.06.2022), в яких прохає відмовити у позові прокурора повністю.

Третя особа - Північно-східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області подала зауваження (вхід. № 5089 від 29.07.2022) щодо пояснень Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в яких не погоджується з правовою позицією цього позивача.

Третя особа - Північно-східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області подала зауваження (вхід. № 5090 від 29.07.2022) щодо пояснень Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в яких не погоджується з правовою позицією цього позивача.

Позивач - Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП КПС ШРБУ) листом від 11.08.2022 № 53-02/663 (вхід. № 5689 від 18.08.2022) надав докази надсилання пояснень від 03.06.2022 Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області та відповідачу, а також прохає розгляд справи проводити за участю його представника.

Прокурор подав уточнену позовну заяву від 16.08.2022 № 52-8611 вих-22 (вхід. № 5845 від 24.08.2022) в частині підстав позову.

Ухвалою від 06.09.2022 суд прийняв вказану уточнену позовну заяву як заяву про зміну підстав позову. Подальший розгляд справи проводиться в межах заяви про уточнення позовних вимог.

Прокурор подав додаткові пояснення (вхід. № 5898 від 25.08.2022), в яких він не погоджується з правовою позицією Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, викладеною у поясненнях цього підприємства.

Прокурор подав додаткові пояснення (вхід. № 5899 від 25.08.2022), в яких він не погоджується з правовою позицією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, викладених у поясненнях цієї Ради.

Позивач - КП КПС ШРБУ у письмових поясненнях від 30.11.2022 (вхід. № 5689 від 18.08.2022) повідомив, що не є не є органом влади чи місцевого самоврядування, не має владних повноважень, тому звернення прокурора з цим позовом в інтересах КП КПС ШРБУ є неправомірним, а також прохає врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21.

Прокурор подав додаткові пояснення (вхід. № 5899 від 25.08.2022), в яких зазначає, що майно Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області перебуває у комунальній власності Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, це підприємство є розпорядником бюджетних коштів, тому наявні інтереси держави, які підлягають захисту.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У цьому позові прокурор заявив вимоги про стягнення 410 091,95 грн надмірно сплачених грошових коштів згідно з договором № 039-19 на постачання природного газу від 19.03.2019 на користь Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

В обґрунтування заявлення позову в інтересах вказаного Комунального підприємства прокурор у позові зазначає, що це Підприємство перебуває у комунальній власності Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, це підприємство є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, тому наявні інтереси держави, які підлягають захисту.

Суд враховує наступний правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 № 911/2169/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 917/562/21 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради, та Полтавської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 80 245,17 грн, де зазначено наступне.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити…скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27)

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові 18 листопада 2022 року у cправі № 914/2656/21, де Верховний Суд відступив від висновку щодо можливості звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі суб`єкта, який не є суб`єктом владних повноважень, який (висновок) викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, що розглядалася колегією суддів Касаційного господарського суду, яка входить до складу іншої палати. При цьому Верховний суд зазначив, що попередні судові інстанції, з`ясувавши, що: Театр, в особі якого (поряд з іншими особами) прокурором подано позов в інтересах держави, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень; водночас Театр як юридична особа спроможний самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення; за таких обставин відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в цій справі в особі Театру, дійшли обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відповідних правовідносинах припису пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Беручи до уваги положення статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду у справі № 911/2169/20 (постанова від 06.07.2021) дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 названого Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в інтересах якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду, підтримавши висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18 (провадження № 61-17873св19) та від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18 (провадження № 61-20542св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення спору у подібних правовідносинах мають враховувати саме останню правову позицію.

Відповідно до статуту Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (т.1 а.с.45-47) це Підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом, що здійснює виробничу, організаційно-господарську та внутрішньоггосподарську діяльність (п.1.7); підприємств є самостійною юридичною особою, може виступати у судах від свого імені (п.2.1).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством, тобто суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, а не органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов. При цьому наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин.

Враховуючи приписи статті 236 ГПК України, суд також приймає до уваги правові висновки щодо застосування норми права Верховного Суду викладені у постанові від 25.11.2021 у справі №917/269/21 (пункти 89, 90, 91), які у цьому випадку є релевантними, а саме:

"Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20).

Оскільки комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, а прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним.".

Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є юридичною особою публічного права, права та обов`язки якої набуває з моменту державної реєстрації та самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством України та має право від свого імені укладати договори, бути позивачем та відповідачем у судах.

З урахуванням наведеного, оскільки Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, як відповідно і не є суб`єктом владних повноважень, суд приходить до висновку про те, що звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є неправомірним.

За твердженням прокурора Кременчуцька міська рада як засновник КП Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та отримувач бюджетних коштів є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Проте судом встановлено, що Кременчуцька міська рада не є стороною договору про постачання природного газу від 19.03.2019 № 039-19 та додаткових угод до цього договору, а позовні вимоги прокурора спрямовані на стягнення коштів саме на користь Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як самостійного суб`єкта господарювання, а не на користь Кременчуцької міської ради.

Вимоги на користь Кременчуцької міської ради у позові не заявлені.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та про необхідність залишення позову без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Також суд встановив, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач «Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (ідентифікаційний код 34933742) змінив свою назву на «Товариство з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (ідентифікаційний код 34933742). Ідентифікаційний код при цьому залишився незмінним. Отже, слід замінити назву відповідача у цій справі.

При цьому суд роз`яснює, що на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" прокурор може звернутися до суду з заявою про винесення ухвали про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 185, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Змінити назву відповідача «Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (ідентифікаційний код 34933742) на нову назву відповідача «Товариство з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (ідентифікаційний код 34933742).

2. Залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали: 20.12.2022.

Суддя Т. М. Безрук