ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа №914/517/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «Беладонна» від 29.07.2022, м. Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 (повний текст рішення складено 14.07.2022, суддя Запотічняк О.Д)

у справі № 914/517/22

за позовом Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», м. Львів

до відповідача Приватного підприємства «Беладонна», м. Львів

про зобов`язання звільнити орендоване приміщення та стягнення неустойки,

за участю представників:

від позивача Стегніцький А.І.,

від відповідача Галань В.М.

1 березня 2022 Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі ПОГ «Львівське ВП УТОС») звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Беладонна» про зобов`язання звільнити орендоване приміщення та стягнення неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між сторонами існували договірні відносини, предметом яких була оренда виробничих та службових приміщень; термін оренди, у відповідності до п. 3.1 договору, становив два роки та 11 місяців з моменту прийняття приміщень за актом приймання-передачі № 1. У зв`язку із відсутністю заперечень щодо продовження договору оренди з обох сторін такий був продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, отже термін пролонгованого договору сплив 11.02.2022. З огляду на закінчення терміну дії договору орендодавець надіслав орендарю повідомлення з пропозицією укладення нового договору оренди терміном до 31.12.2022. Враховуючи отримання орендарем вказаного повідомлення, орендодавець вважає договір оренди припиненим 11.02.2022, однак, відповідач не повернув майно.

Додаток до угоди найму №3 від 10 липня 2018 року, згідно з яким було збільшено термін договору найму до 84 місяців, позивач вважає нікчемним та недійсним, оскільки такий в порушення вимог ст. 793 ЦК України не був нотаріально посвідченим.

З врахуванням закінчення договору оренди, внаслідок чого наявний факт перебування майна у незаконному володінні Приватного підприємства «Буладонна», позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити орендоване приміщення та стягнути неустойку у розмірі подвійної місячної орендної плати за кожен місяць незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 у справі № 914/517/22 позовні вимоги Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» задоволено частково; зобов`язано Приватне підприємство (далі ПП) «Беладонна» повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлового приміщення площею 565 м2, що знаходиться за адресою: 79009, м. Львів, вул. Торф`яна, буд. 4; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; за рахунок ПП «Беладонна» позивачу відшкодовано судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з наступного:

- цивільні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди майна № 11/042016-01 від 11.04.2016. До вказаного договору сторонами було укладено низку додаткових угод, зокрема, 10 липня 2018 року було підписано додаткову угоду №3, якою збільшено термін договору найму до 84 (вісімдесяти чотирьох) місяців. З огляду на ту обставину, що спірна додаткова угода, мала на меті продовжити строк дії договору більше ніж на три роки, відтак така підлягала нотаріальному посвідченню. Зважаючи на відсутність нотаріального посвідчення додаткової угоди № 3 від 10.07.2018 до договору оренди, суд, відповідно до чинного законодавства, дійшов до висновку, що така є нікчемною;

- щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки до моменту винесення судового рішення, то суд в задоволенні такої відмовив, оскільки термін нарахування неустойки на час подання позову не настав.

Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду, ПП «Беладонна» оскаржила таке в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що розділом 7 договору оренди визначено порядок повернення орендованих приміщень, зокрема, п. 7.3 передбачено, що приміщення, що орендуються, повинні бути передані орендарем та прийняті орендодавцем протягом 90 днів з моменту початку роботи двосторонньої комісії. Скаржник стверджує, що комісія створена не була і ПОГ «Львівське ВП УТОС» не зверталося до орендаря з приводу створення відповідної комісії. Тому, на переконання апелянта, станом на день прийняття оскаржуваного рішення у відповідача ще не виник обов`язок передачі орендованих приміщень, оскільки позивач, як власник приміщень, не вжив заходів щодо належного оформлення процедури передачі приміщень. Крім цього, відповідач вважає, що оскільки основний договір не був нотаріально посвідчений, відтак додаткові угоди до такого договору не підлягають нотаріальному посвідченню. З огляду на наведене, ПП «Беладонна» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 у справі № 914/514/22 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову ПОГ «Львівське ВП УТОС» відмовити.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПУК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу. У своєму відзиві ПОГ «Львівське ВП УТОС» зазначає, що додаткова угода № 3 від 10.07.2018 до договору оренди є нікчемною в силу закону, позаяк потребувала нотаріального посвідчення, оскільки метою укладення такої було продовження терміну дії договору строком більше, ніж на три роки. Відтак, позивач вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для перебування в орендованих приміщеннях. Поруч з тим, позивач зазначає, що звертаючись до суду з позовом до ПП «Беладонна» ним було заявлено дві вимоги, однією з яких є стягнення неустойки. В даному випадку орендар не висловив своїх намірів щодо повернення незаконно займаного приміщення, повернути орендовані приміщення у передбачений законом спосіб відмовлявся, тому позивач зазначає про наявність підстав для стягнення неустойки, у відповідності до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Процесуальних хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи 11.04.2016 року між підприємством об`єднання громадян Львівським учбово - виробничим підприємством Українського товариства сліпих (орендодавець), та Приватним підприємством «Беладонна» (орендар) було укладено договір №11/042016-01 про оренду виробничих та службових приміщень, відповідно до умов якого, орендодавець зобов`язався надати, а орендар прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначені у договорі та в актах приймання-здачі приміщень в оренду, а саме частину виробничих та службових приміщень на третьому поверсі основного корпусу, позначеного літерою А-3, відповідно до технічного плану будинку, за адресою: м. Львів вул. Торф`яна, буд. 4, площею 565 м2, за користування якими орендар зобов`язався сплачувати орендодавцеві орендну плату; комунальні (експлуатаційні) платежі не входять в орендну плату (п. 1.1 договору).

Пунктами 3.1. та 3.2 договору сторони погодили, що термін оренди приміщень складає 2 роки та 11 місяців з моменту прийняття приміщень за актом приймання-передачі №1; у випадку, якщо після закінчення терміну дії договору орендар продовжує користуватися об`єктом оренди, то, за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця з дня закінчення терміну дії договору, договір вважається поновленим (продовженим) на той самий термін на тих самих умовах.

11 квітня 2016 року сторонами було підписано акт №1 приймання-здачі приміщень в оренду до договору №11/042016-01 від 11.04.2016.

Як зазначається сторонами, до вказаного договору було укладено ряд додаткових угод, серед яких, зокрема, додаткова угода №3 від 10.07.2018 до договору оренди, якою збільшено термін договору найму до 84 (вісімдесяти чотирьох) місяців. Вказана додаткова угода була підписана директором ПП «Беладонна» - Гнідець О.Г. та директором підприємства ПОГ «Львівське УВП УТОС» - Петришаком С. Ю., який за твердженням позивача не мав права її укладати, оскільки така угода не є нотаріально посвідченою і останній не отримав дозволу президії ЦП УТОС на підписання вказаної додаткової угоди.

Як зазначає позивач, оскільки 11.03.2019 термін договору сплив, а орендар продовжував користуватися виробничими, та службовими приміщеннями, і при тому заперечень від орендодавця не було, то в порядку п. 3.2. даного договору, а також ст. 764 Цивільного кодексу України, договір вважався поновленим (продовженим) на той самий термін на тих самих умовах до 11.02.2022 року.

У зв`язку із закінченням терміну дії договору №11/042016-01, 15 лютого 2022 позивач надіслав на адресу ПП «Беладонна» повідомлення, яке отримане останнім 23.02.2022, із пропозицією укласти новий договір найму, терміном до 31 грудня 2022 року.

Розділом 7 договору встановлено порядок повернення орендованих приміщень, а саме:

- повернення орендодавцю приміщень, що орендуються, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін (п. 7.1);

- сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію та приступити до передачі приміщень, що орендуються, протягом 5 (п`яти) днів з моменту закінчення терміну оренди (п. 7.2);

- приміщення, що орендуються, повинні бути передані орендарем та прийняті орендодавцем протягом 90 (дев`яносто) днів з моменту початку роботи двосторонньої комісії (п. 7.3).

Позивач стверджує, що всупереч погоджених сторонами умов, відповідачем не було звільнено об`єкт оренди після закінчення строку дії договору, що стало підставою для звернення ПОГ «Львівське УВП УТОС» до суду з позовом про зобов`язання ПП «Беладонна» звільнити орендоване приміщення. Крім цього, внаслідок незаконного користування орендованим майном, позивач просив суд нарахувати та стягнути неустойку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, у відповідності до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 628, 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують правовідносини, які виникли на підставі договору оренди майна № 11/042016-01 від 11.04.2016

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України, аналогічної за змістом ч. 1 ст.759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст.207 ЦК України).

Спірним у даній справі є питання щодо чинності додаткової угоди № 3 до договору оренди, підписаної сторонами 10.07.2018, якою збільшено термін договору найму до вісімдесяти чотирьох місяців. Позивач стверджує, що така додаткова угода є нікчемною, оскільки не посвідчена нотаріально, в силу приписів ст. 220 ЦК України, а також таку угоду підписано без дозволу президії ЦП УТОС.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом 1 статті 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним (п. 1 ст. 219 ЦК України).

Згідно з п. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (п. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у разі, якщо внаслідок внесення змін до договору така його істотна умова як строк його дії сторонами визначено більше, ніж три роки (а саме, якщо додатковою угодою відповідним чином змінюється пункт договору, який передбачав менш ніж трирічний строк), то, за загальним правилом, передбаченим статтею 654 ЦК України, відповідна додаткова угода чи договір у редакції такої угоди підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, у випадку неодноразової пролонгації договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на підставі статті 764 ЦК України чи частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (строк дії якого менший трьох років) немає підстав для його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

З огляду на наведене, укладена між сторонами додаткова угода № 3 від 10.07.2018 до договору оренди (строком більше як на 3 роки) не була нотаріально посвідчена, у відповідності до чинного законодавства, тому така є нікчемною.

Твердження апелянта про те, що спірна додаткова угода була укладена в тому самому порядку що й договір оренди та є його невід`ємною частиною, отже не є самостійним правочином, відхиляються судовою колегією з огляду на правову позицію наведену у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 у справі № 917/265/18, відповідно до якої додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України, а також положення про нікчемність.

Покликання позивача на Статут УТОС та Положення про порядок передачі в користування (оренду) підприємствами, установами, організаціями УТОС рухомого та нерухомого майна, незадіяного у виробничому процесі відхиляються судом, позаяк Положення про порядок передачі в користування (оренду) УТОС нерухомого майна, є неналежними доказом у справі, оскільки є проектом і з такого документу не вбачається хто його затвердив, коли, чинний такий чи ні, крім цього позивачем не долучено до матеріалів справи Статуту УТОС.

Досліджуючи спірний договір оренди, судом встановлено, що такий був укладений 11.04.2016 року на два роки та 11 місяців і згідно п. 3.2. договору у випадку якщо після закінчення дії договору орендар продовжує користуватись об`єктом оренди та за відсутності письмового заперечення орендодавця протягом одного місяця з дня закінчення терміну дії договору, такий вважається поновленим на той самий термін на тих самих умовах.

Термін дії договору закінчився 11.02.2022 року. Листом № 1/021422 від 14.02. 2022 року позивач запропонував відповідачу укласти новий договір, що останнім було проігноровано. З огляду на закінчення терміну дії спірного договору та неукладенням нового, у відповідача відсутні достатні правові підстави для перебування в орендованих приміщеннях.

Водночас, слід зазначити, що в ході апеляційного перегляду справи відповідачем було подано до суду докази, що підтверджують звільнення спірних приміщень, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 не потребує примусового виконання.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, у розмірі подвійної плати за найм, з 11 лютого до 28 лютого включно - 36 680,42 грн, а також за кожен наступний місяць з 01.03.2022, до винесення судового рішення в розмірі 60414,70 грн за місяць.

Стаття 238 ГПК України визначає зміст судового рішення та встановлює, що саме повинно/може бути зазначено в судовому рішенні.

Згідно приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою немайнового характеру, яка повинна оплачуватись судовим збором в розумінні норм ГПК України, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленими до суду про використання останнім передбаченого ч. 10 ст. 238 ГПК України відповідного права.

Отже, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Предметом позову в даній справі є звільнення орендованого приміщення. Водночас, нормами процесуального закону не передбачено можливість визначення у рішенні суду нарахування неустойки, а саме подвійної орендної плати згідно ст.785 ЦК України до моменту винесення судового рішення, така правова конструкція не закріплюється законодавцем ні в матеріальному, ні в процесуальному законах.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про здійснення нарахування неустойки до моменту винесення судового рішення.

Крім цього варто зазначити, що вимога про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за найм не підлягає до задоволення та суперечить договору, оскільки пунктами 7.1, 7.2, 7.3 договору передбачено повернення орендодавцю приміщень, що орендуються, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. Сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію та приступити до передачі приміщень, що орендуються, протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Приміщення, що орендуються, повинні бути передані Орендарем та прийняті Орендодавцем протягом 90 днів з моменту початку роботи двосторонньої комісії.

Докази, що свідчать про призначення, створення та початок роботи двосторонньої комісії з повернення орендованого приміщення в матеріалах справи відсутні, та сторонами суду не надані. Також не подані суду докази звернення сторін про прийняття майна, чи прийняття участі у передачі спірного майна. Отже, 90 денний термін сплив лише 11.05.2022р.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана до Господарського суду Львівської області 26.02.2022, відтак, станом на день подання позовної заяви у позивача не виникло право вимоги неустойки, оскільки відповідно до договору має бути створена відповідна комісія по поверненню орендованих приміщень. У разі відмови відповідача від участі у комісії, це слід зафіксувати у відповідному акті. Отже, місцевий господарський суд дійшов до законного рішення про відмову у стягненні з відповідача неустойки за користування приміщенням, оскільки термін нарахування неустойки на час подачі позову не настав.

Як встановлено судом, додаткова угода № 3 від 10.07.2018 року є нікчемною, відтак, строк дії договору оренди виробничих та службових приміщень № 11/042016-01 укладений між сторонами закінчився 11.02.2022р.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ГК України Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ч.1 ст.785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» передбачено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, однак при дотриманні умов договору, а саме п 7.3 договору, чого сторонами зроблено не було.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 у справі № 914/517/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Беладонна» без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 16.12.2022.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік