ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2022 р. Справа№ 910/703/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року

у справі №910/703/22 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ»

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про відшкодування 74 924,62 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про відшкодування 74 924,62 грн збитків за розукомплектування вагонів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вагонів позивача під час їх перебування на залізничній колії, у зв`язку з чим вагони №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 були відчепленні через несправність, що стало підставою проведення їх технічного огляду та ремонту на загальну суму 37 222,34 грн. Крім того, позивач заявляє до стягнення упущену вигоду в сумі 37 702,28 грн, яка складається з недоотриманих орендних платежів за оренду вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» збитки, заподіяні незбереженням прийнятих до перевезення вагонів у сумі 37 222,34 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 232,55 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» витрати на правничу допомогу у розмірі 14 850,00 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі №910/703/22 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення упущеної вимоги у розмірі 37 702,28 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме: стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» упущену вигоду (неотриману орендну плату) у розмірі 37 702,28 грн. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України.

Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту , що протиправна поведінка відповідача щодо незабезпечення схоронності вагонів позивача мала безпосередній негативний вплив й на договірні відносини між позивачем (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТИК» (орендарем), адже саме у зв`язку із незбереженням схоронності вагонів та їх знаходження на ремонті, позивач не отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТИК» орендну плату за спірні вагони.

Водночас за твердженням скаржника, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату позивачу і за той час, коли спірні вагони позивача не перебували у фактичній роботі (крім випадків, коли такі вагони не могли бути використані орендарем через обставини, за які він не відповідає, в тому числі у разі їх знаходження в ремонті з вини відповідача. Утім, якщо настанню таких випадків сприяла протиправна поведінка відповідача, то відповідальність за неотримання орендної плати (упущеної вигоди) має нести саме відповідач.

При цьому, скаржник наголосив, що незважаючи на те, що відповідач і не є стороною договору №2-272/08-19, але саме його протиправна поведінка позбавила позивача того, на що він розраховував при укладанні з орендарем відповідного договору, а саме отримати прибуток у вигляді орендної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 року справу № 910/703/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Андрієнко В.В., Ткаченко Б.О.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2522/21 від 29.08.2022, у зв`язку перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/703/22.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції сплати судового збору.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи своєю ухвалою від 14.09.2022 року.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким відмовити з задоволенні позовних вимог. Також просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2022 у справі №910/703/22 та відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказує що судом першої інстанції не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженнями вагонів та перевезенням.

Крім того, за твердженням скаржника, якщо враховувати, що порожні приватні власні вагони, як зазначає позивач мають статус «вантажу» то Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ`не є отримувачем по укладеному договору (накладній) на перевезення відповідного вантажу, а отже і не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу пошкодження вантажу - порожніх приватних вагонів.

Тобто, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність всіх підстав для покладення збитків за розукомплектування вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 на залізницю.

При цьому, скаржник наголосив, що саме акт про пошкодження вагону форми ВУ-25 складений у відповідності до Правил складання актів (129 Статуту залізниць) із зазначенням накладної, який разом з комерційним актом є доказом, що свідчить про пошкодження вагонів під час перевезення та є єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізника.

Зазначене за твердженням скаржника, свідчить про факт несанкціонованого втручання третіх осіб у роботу залізничного транспорту, а саме крадіжку деталей з вагонів невстановленими особами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 справу №910/703/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року справі №910/703/22 - залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції сплати судового збору.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року справі №910/703/22. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у порядку письмового провадження без повідомлення учасників. Об`єднав апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в одне апеляційне провадження у справі №910/703/22 своєю ухвалою від 26.09.2022 року .

12.10.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення господарського скасувати та прийняти нове рішення з урахуванням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ».

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що саму у зв`язку з протиправною поведінкою (діями/бездіяльністю) відповідача, позивач зазнав збитків у вигляді зроблених ним витрат на ремонт пошкоджених/розукомплектованих вагонів, та які позивач не поніс би за умови належного виконання Акціонерним товариством «Українська залізниця» своїх зобов`язань, що встановлені ст.ст. 110, 126 Статуту залізниць України.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Українська залізниця» заперечення щодо недоведеності протиправної поведінки відповідача, збитків позивача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (боржника) та збитками позивача (кредитора) та вини відповідача, є обґрунтованими, оскільки в спірних відносинах наявні усі елементи складу цивільного правопорушення відповідача.

При цьому, представник позивача наголосив, що за змістом п. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт (яким є акт за формою ВУ-25М) складається для засвідчення обставин пошкодження саме того вантажу, який розміщений в середині вагону. Натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів, тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) та повідомленнями за формами ВУ-23М, ВУ-36М (які наявні в матеріалах справи).

Водночас, представник позивача наголосив, що останній звернувся з позовом до відповідача у цій справі з метою захисту своїх майнових прав у зв`язку з виникненням деліктних (позадоговірних) відносин між позивачем та відповідачем, а не договірних (договір/угода на перевезення вантажу), про, що вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі.

06.12.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника (відповідача) до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» відповідно до якої представник відповідача просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» без задоволення, а рішення першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог без змін.

Крім того, скаржник зазначив, що позивачем не було надано жодного первинного документу, який підтверджував би потребу в користуванні орендарем спірних вагонів, тоді як відповідно до п. 4.9 договору оренди, орендна плата враховується виходячи з фактичного роботи кожного вагона протягом звітного періоду.

Також скаржник зазначив, що розмір заявленої позивачем упущеної вигоди базується на визначенні можливого прибутку, що в свою чергу не можуть бути належним доказом збитків, оскільки є теоретичним припущенням можливого очікування доходу, що водночас, не підтверджено первинними документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач від використання вагону.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22 підлягає залишенню без змін, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з січня по вересень 2020 року (включно) в управлінні Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» (орендодавець) знаходився нижчезазначений вантажний залізничний рухомий склад (напіввагони (скорочене позначення - «ПВ») та / або вагони-обкотишовози (скорочене позначення - «ОК або ОКТ»)) (далі усі разом - вагони / РС / предмет лізингу) в кількості 5 одиниць з такими номерами: №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747.

Вказані вище вагони перебували в оренді позивача на підставі укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» та позивачем Рамкового договору фінансового лізингу № 6020-FL від 19.12.2019 року (далі - рамковий договір), протоколу лізингу № 1 від 19.12.2019 року до рамкового договору (далі - протокол № 1) та протоколу лізингу № 2 від 19.12.2019 року до рамкового договору (далі - «протокол № 2»).

Фактичне передання вагонів (предмета лізингу) в оренду позивача підтверджується підписаними між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» актом приймання-передачі від 30.12.2020 року до протоколу № 1 до рамкового договору (далі - акт приймання-передачі №1) та актом приймання-передачі від 31.12.2020 року до протоколу № 2 до рамкового договору (далі - акт приймання-передачі № 2)

Відповідно до п. п. 3.2., 3.3. Рамкового договору, з моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета лізингу (вагонів) усі ризики, пов`язані з володінням та користуванням Предметом лізингу (вагонами), включно (але не обмежуючись) з ризиками, пов`язаними із пошкодженням або втратою, викраденням або передчасним зносом предмета лізингу переходять до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ».

В подальшому як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач передав вищезазначені вагони (PC / предмет лізингу) в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» у порядку та на умовах, визначених договором № 2-272/08-19 оренди залізничного рухомого складу від 30.08.2019 року (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 3.1.2. договору оренди, орендодавець (позивач) зобов`язаний здійснювати технічне обслуговування (поточні ремонти) PC (вагони) та нести у зв`язку з цим витрати.

Так, факт знаходження PC (вагонів) в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» упродовж січня-вересня 2020 року підтверджується зокрема:

- актами прийому-передачі від 02.09.2019 року (щодо вагонів № 53573788, № 56519747), від 04.09.2019 року (щодо вагонів № 56517659, № 59145094), від 06.09.2019 року (щодо вагону № 56337454) до договору оренди;

- актами наданих послуг № 01/20 від 31.01.2020 року, № 02/20 від 29.02.2020 року, № 08/20 від 31.08.2020 року, № 09/20 від 30.09.2020 року до договору оренди;

- довідками AT «БАНК АВАНГАРД» (Вих. № 3007 від 23.12.2021 року та Вих. № 46 від 11.01.2022 року) щодо надходження за відповідний період коштів на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» від Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» за оренду вагонів за договором оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з січня по вересень 2020 року (включно) Акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на підставі оформлених накладних № 46960126 (щодо вагону № 56519747); № 41948084 (щодо вагону № 53573788); № 45023975 (щодо вагону № 56337454); № 45392677 (щодо вагону № 56517659); № 49870587 (щодо вагону №59145094) здійснювались перевезення відповідних вагонів позивача по маршрутах зазначених у цих накладних.

На залізничних станціях у проміжках між датою/часом приймання вагонів до перевезення (графа 56) та датою/часом приймання вагону Одержувачами на станціях призначення (графи 52, 53), що вказані у вищезазначених накладних, було виявлено розукомплектування (пошкодження) вагонів Позивача.

Так, за твердженням скаржника під час перебування вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 на залізничній колії останні були пошкоджені, що підтверджується складними Структурним підрозділом "Вагонне депо Запоріжжя-Ліве" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" повідомленням на ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М: № 40659 щодо вагону № 59145094, № 9430 щодо вагону № 56337454, № 4102 щодо вагону № 56517659 та повідомлення б/н від 03.02.2020 №53573788 щодо вагону та від 05.01.2020 щодо вагону №56519747.

За результатами технічного огляду вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747, які були відставлені від експлуатації, вагонними депо, що здійснювали такий огляд, були сформовані Дефектні відомості на ремонт вантажних вагонів (форма ВУ-22, затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 року № 114-Ц) із зазначенням виконаних робіт.

Для організації та виконання ремонту зазначених вагонів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" (замовник) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каргоремтранс" (виконавець), між якими було укладено договір надання послуг з організації ремонту вагонів № ТО-04/2020-RE від 02.01.2020 року (далі - договір надання послуг), відповідно до умов якого, виконавець від свого імені за дорученням замовника приймає на себе зобов`язання надавати послуги з організації технічного обслуговування ТОв-1 / ТОв-2, ревізії системи розвантаження та підготовки під навантаження (далі - ремонт) вантажних вагонів (далі - вагон) на території України, країн СНГ та Балтії, а замовник на умовах цього договору приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити послуги.

На підставі вказаного договору були підписані акти здачі приймання робіт (надання послуг) № 111 від 29. 02.2020 року (з додатком № 1), № 439 (до 30.09.2020 року (з додатком № 1) та №533 від 31.10.2020 року (з додатком № 1). Факт понесення вказаних витрат підтверджується платіжними дорученнями № 1432 від 01.04.2020 року, №2067 від 29.10.2020 року та № 2225 від 03.12.2020 року (наявні в матеріалах справи).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 856 від 28.09.2004, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі накладних №№ 46960126, 41948084, 45023975, 45392677, 49870587 здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг", а саме: №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747.

У статті 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 року № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, під час перебування вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 на залізничній колії було виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів власності (оренди) позивача, які полягали у разобладнанні ручного стояночного гальма.

За фактом встановлення разобладнання ручного стояночного гальма, вагони №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 власності (оренди) позивача були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М (а.с.134).

Відповідно до пункту 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каргоремтранс" для проведення ремонтних робіт на якому і були виконані роботи по встановленню деталей на розукомплектовані вагони, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М (а.с. 136).

Як вбачається з матеріалів справи, для ремонту пошкоджених вагонів №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 позивачем здійснено оплату технічного обслуговування у розмірі 37 222,34 грн.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N551(z0828-99), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Так, факт розукомплектування (розобладнання) вагонів: №№53573788, 56517659, 59145094, 56337454, 56519747 не заперечується скаржником (відповідачем).

Скаржником (відповідачем) усупереч вищевказаним положенням Закону та ст. 78 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданих йому вагонів.

Щодо посилання скаржника (відповідача) на те, що саме акт про пошкодження вагону форми ВУ-25 складений у відповідності до Правил складання актів (129 Статуту залізниць) із зазначенням накладної, який разом з комерційним актом є доказом, що свідчить про пошкодження вагонів під час перевезення та є єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізника, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами), підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855.

З вказаної норми вбачається, що акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М є підставою для пред`явлення претензій щодо відшкодування збитків, але не є єдиною підставою їх відображення та підтвердження.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855 (далі - Правила складання актів), при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458).

Пунктом 2 п. 1 Правил складання актів встановлено, що комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Пунктом 3. Правил складання актів встановлено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Абзацом другим п. 1 Правил складання актів встановлено, що крім того, у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера (додаток 2), акти розкриття вагон або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю (додаток 3), акти про пошкодження вагона або контейнера (додатки 4 і 5) та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу.

Додатком 4 до пункту 1 Правил складання актів встановлено Акт про пошкодження вагону форми ВУ-25М.

При цьому, зі змісту п. 1 Правил складання актів вбачається, що Акт про пошкодження вагону форми ВУ-25М (додаток 4) може складатись у необхідних випадках, але не є обов`язковими.

Положеннями п. 20 Правил складання актів передбачено, що Акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із ст. 124 Статуту залізниць України.

При цьому, відповідно до ст. 124 Статуту залізниць України, пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під`їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов`язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Тобто ст. 124 Статуту залізниць України положення містить положення про матеріальну відповідальність відправника, одержувача, порту, підприємства (організації) перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди, а не відповідальність залізниці перед відправником, що є предметом розгляду даної справи.

З урахуванням наведених положень, акти про пошкодження вагонів не можуть бути складені у даній ситуації, оскільки розукомплектовані вагони не є власністю залізниці та належать позивачу.

Факт розукомплектування (розобладнання) спірних вагонів, підтверджується актами загальної форми ВУ-23М, яка затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 року № 114-Ц (наявна в матеріалах справи).

Так, обставини, викладені в акті загальної форми, не повинні повторно підтверджуватись іншими актами загальної форми, а тому зазначені в акті підстави його складання повинні оцінюватись судами без повторного доказування таких обставин.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2018 року у справі № 907/382/17.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України передбачені обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) та повідомленнями форми ВУ-23М, ВУ-36М.

Так, матеріали справи містять заяви повідомлення форми ВУ-23М, в яких зазначено час та місце виявлення пошкодження, акти форми ВУ-22, дефектні відомості в яких зазначаються необхідні роботи та запчастини та акт форми ВУ-36М, в яких зазначено час закінчення ремонту, що є належними та допустимими доказами факту виявлення пошкоджень вагонів (а.с. 134-136).

Водночас, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника (відповідача) про факт несанкціонованого втручання третіх осіб у роботу залізничного транспорту, а саме крадіжку деталей з вагонів невстановленими особами, оскільки відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами, що спірні вагони були пошкоджені до прийняття їх до перевезення АТ «Українська залізниця», а пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, матеріали справи не містять доказів звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати збитки, завдані позивачеві через те, що Залізниця не забезпечила схоронності вагонів, адже такий обов`язок випливає з приписів абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України, в якій йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не мають істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 року у справі № 910/5827/19.

Згідно з ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приписами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою,яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки (збитки);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у пункті 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 року № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

У відповідності до ст. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Разом з цим, колегія суддів дійшла правомірного висновку, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи порожні вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.

Згідно ч. 1 ст 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника (відповідача), що судом першої інстанції не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженнями вагонів та перевезенням.

Враховуючи, що необхідність ремонту спірних вагонів, а відтак і понесення позивачем витрат на оплату послуг з його організації зумовлене саме допущеною відповідачем бездіяльністю в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності спірних вагонів, стягнення вказаних витрат судом першої інстанції у якості реальних збитків не суперечить приписам ст. 1192 Цивільного кодексу України, п. 126 Статуту залізниць України та п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, адже не виходить за межі фактично заподіяної залізницею шкоди.

Судом враховано, що вирішення питання стосовно необхідності здійснення тих чи інших витрат для відновлення власної майнової сфери законодавець залишає на розсуд винятково управленої сторони, адже не передбачає обов`язок з доведення реальної необхідності таких витрат поряд з наявністю збитків, протиправністю (незаконністю) поведінки їх заподіювача та причинним зв`язком такої поведінки із заподіяними збитками.

Так, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника (відповідача), що якщо враховувати, що порожні приватні власні вагони, як зазначає позивач мають статус «вантажу» то Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» не є отримувачем по укладеному договору (накладній) на перевезення відповідного вантажу, а отже і не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу пошкодження вантажу - порожніх приватних вагонів, як безпідставні та такі, що спростовуються висновками суду.

З врахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 37 222,34 грн збитків, заподіяних відповідачем, у зв`язку із незабезпеченням схоронності переданих йому вагонів.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у вигляді неотриманої орендної плати за час неможливості користуватись вагонами у розмірі 37 702, грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач у позовній заяві наводить розрахунок упущеної вигоди, який містить дати, з яких спірний вагон знаходився на ремонті, дату повернення спірного вагону з ремонту, кількість днів простою, загальну кількість днів, протягом яких спірний вагон знаходився на ремонті та розмір плати за використання одного вагону за одну добу.

Проте, матеріали справи не містять, а скаржником (позивача) не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції первинного документу, який підтверджував би потребу в користуванні орендарем спірних вагонів, тоді як відповідно до п. 4.9. договору оренди, оренда плата розраховується виходячи з фактичного роботи кожного вагона протягом звітного періоду за вирахуванням часу відповідно до п. 4.9.1. (платанові види ремонту), 4.9.2. (технічне обслуговування ТОв-1, ТОв-2 (поточні ремонти)) та 4.9.3. (ревізія системи розвантаження).

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника (позивача), що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату позивачу і за той час, коли спірні вагони позивача не перебували у фактичній роботі (крім випадків, коли такі вагони не могли бути використані орендарем через обставини, за які він не відповідає, в тому числі у разі їх знаходження в ремонті з вини відповідача. Утім, якщо настанню таких випадків сприяла протиправна поведінка відповідача, то відповідальність за неотримання орендної плати (упущеної вигоди) має нести саме відповідач.

Як вбачається з актів наданих послуг №01/20 від 31.01.2020 року, №09/20 від 30.09.2020 року, №08/20 від 31.08.2020 року, 02/20 від 29.02.2020 року до договору оренди за грудень 2020 року спірні вагони не перебували у фактичній роботі і в дні, які не входять у період ремонтних робіт, тобто як правильно встановлено судом першої інстанції їх використання орендарем не залежало від вини відповідача.

Таким чином, наведені позивачем розрахунки розміру упущеної вигоди базуються на визначенні можливого прибутку не можуть бути належним доказом збитків, оскільки є теоретичним припущенням можливого очікування доходу, що, водночас, не підтверджено первинними документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач від використання вагону.

Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди, яка за своєю суттю є припущенням, покладає на кредитора обов`язок навести достатні обґрунтування, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так, всупереч викладеним вище нормам закону, позивачем не було доведено належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами обґрунтованості позовних вимог про стягнення упущеної вигоди. Зокрема, позивачем не доведено, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток на спірну суму.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 37 702,28 грн задоволенню не підлягають.

Твердження скаржника (позивача), що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту , що протиправна поведінка відповідача щодо незабезпечення схоронності вагонів позивача мала безпосередній негативний вплив й на договірні відносини між позивачем (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТИК» (орендарем), адже саме у зв`язку із незбереженням схоронності вагонів та їх знаходження на ремонті, позивач не отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТИК» орендну плату за спірні вагони, не спростовують висновків суду.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 909/636/16.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ» та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянтів.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/703/22.

5. Матеріали справи №910/703/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Коротун