ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2022 р. Справа№ 910/17110/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Бучанської районної ради Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 (повний текст складено 02.08.2022)

у справі № 910/17110/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Бучанської районної ради Київської області

про стягнення 187 411,78 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі КП «Київтеплотенерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Києво-Святошинської районної ради Київської області про стягнення за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.11.2018 №8955034 заборгованості в розмірі 187411,78 грн, з яких: 168589,89 грн основної заборгованості, 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних.

В обґрунтування заявлених вимог КП «Київтеплоенерго» вказує, що відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з грудня 2020 року по липень 2021 року, про стягнення якої (та нарахованих на цю суму пені, інфляційних та трьох процентів річних) позивач просить у позові.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» задоволено повністю. Стягнуто з Бучанської районної ради Київської області на користь КП «Київтеплоенерго» 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат, 2177,01 грн трьох процентів річних, а також 2270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Суд дійшов висновку, що оскільки права та обов`язки ліквідованої Києво-Святошинської районної ради Київської області перейшли до відповідача внаслідок універсального правонаступництва, за відповідачем залишаються зобов`язання ліквідованої особи щодо своєчасної оплати боргу за договором №8955034.

Відповідно до платіжного доручення від 29.12.2021 №229 відповідач сплатив на рахунок позивача 588156,79 грн за теплову енергію за договором №8955039 та накладної від 28.12.2021 №12/2021-8955039. У свою чергу, позивач зарахував зі сплаченої позивачем суми 168589,89 грн у рахунок погашення основної заборгованості за договором №8955034, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача лише 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2020 по 31.07.2021 на заборгованість, що виникла в період з грудня 2020 року по квітень 2021 року.

Встановивши наведені вище обставини, суд позовні вимоги КП "Київтеплоенерго" задовольнив повністю та стягнув пеню, інфляційні втрати та три процети річних у заявлених до стягнення розмірах.

Суд також звернув увагу позивача на можливість повернення 541,18 грн судового збору за відповідним клопотанням згідно зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2022, Бучанська районна рада Київської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17110/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Бучанської районної ради Київської області на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 до надходження матеріалів справи №910/17110/21.

26.09.2022 матеріали справи №910/17110/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2022 апеляційну скаргу Бучанської районної ради Київської області на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/17110/21 залишено без руху; надано Бучанській районній раді Київської області строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Позиції учасників справи.

КП «Київтеплоенерго» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

13.11.2018 КП «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація) та Києво-Святошинська районна рада Київської області (абонент) уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №8955034 (далі договір), предметом якого згідно з п. 1.1 є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок та мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.3.2 договору абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Відповідно до п. п. 8.1, 8.2 договору останній набирає чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством. Керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовилися про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Згідно з п. п. 1, 2, 5 додатку №4 до договору сторони погодили, що розрахунки проводяться виключно у грошовій формі. Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів облікову картку фактичних обсягів теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки відповідач повертає в Центр обслуговування клієнтів); акт виконаних робіт.

За умов п. 7 додатку №4 до договору абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочення, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до додатків №№5, 6 до цього договору постачання здійснюється на потреби об`єкту по пр. Перемоги, 126.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 "Про утворення та ліквідацію районів" у Київській області утворено Бучанський район Київської області та одночасно ліквідовано Києво-Святошинський район Київської області.

07.12.2020 Бучанською районною радою Київської області прийнято рішення №11-01-VIII "Про початок реорганізації Києво-Святошинської районної ради Київської області, Макарівської районної ради шляхом приєднання до Бучанської районної ради Київської області".

Відповідно до п. 1 вказаного рішення вирішено розпочати процедуру реорганізації Києво-Святошинської районної ради Київської області (код ЄДРПОУ - 04054748, місцезнаходження: 03170, місто Київ, вул. Янтарна, будинок 12), що припиняється шляхом приєднання до Бучанської районної ради, місцезнаходження: вул. Електриків, буд 13, м. Буча Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ - 43961534).

У п. 2 рішення від 07.12.2020 №11-01-VIII зазначено, що Бучанська районна рада є правонаступником Києво-Святошинської районної ради Київської області в частині: нерухомого майна, розташованого на території Бучанського району; речей, призначених для обслуговування відповідних об`єктів нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням (у тому числі у зв`язку із здійсненням відповідних повноважень або наданням послуг); прав засновника (учасника) юридичних осіб, заснованих Києво-Святошинською районною радою Київської області, якщо місцезнаходженням такої юридичної особи є населений пункт, розміщений на території Бучанського району.

Бучанська районна рада звернулась до КП «Київтеплоенерго» з листом №3-03/02-11 від 03.09.2021 «Про надання послуг», у якому просила укласти новий договір на постачання теплоенергії на будівлю за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 126, з Бучанською районною радою, враховуючи ст. 631 ЦК України, що передбачає застосування умов договору до фактичних відносин між сторонами, які виникли до його укладання.

23.12.2021 КП «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація) та Бучанська районна рада Київської області (абонент) уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №8955039.

За умов п. п. 8.1, 8.2 договір набирає чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством. Керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовилися про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 23.11.2020.

29.12.2021 платіжним дорученням №229 відповідач сплатив на рахунок позивача 588156,79 грн за теплову енергію; призначення платежу «теплова енергія зг. дог. №89655039 від 28.12.2021 та нак. №12/2021-8955039 від 28.12.2021».

Листом №19/02-11 від 24.01.2022 «Про зарахування коштів» Бучанська районна рада просила КП «Київтеплоенерго» зарахувати кошти згідно з укладеним договором №8955039 від 28.12.2021 на договір №8955034 від 12.02.2020 у сумі 168 589,89 грн.

Зі сплаченої позивачем суми позивач зарахував 168589,89 грн у рахунок погашення основної заборгованості за договором №8955034, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2020 по 31.07.2021 на заборгованість, що виникла в період з грудня 2020 року по квітень 2021 року.

КП «Київтеплоенерго» довідкою №30/вих. 8955034 від 18.02.2022 повідомило,що станом на 18.02.2022 заборгованість Києво-Святошинської районної ради Київської області за договором №8955034 від 13.11.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді за період з 01.12.2020 по 01.08.2021 оплачена в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.12.2021 задоволено заяву Бучанської районної ради Київської області про заміну відповідача. Замінено сторону відповідача - Києво-Святошинську районну раду Київської області, її правонаступником - Бучанською районною радою Київської області.

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що після укладення нового договору сплатив позивачу суму грошових коштів у розмірі 588156,79 грн у рахунок погашення заборгованості за договором №8955034; заперечив проти вимог про стягнення нарахованих на суму заборгованості санкцій, оскільки до підписання нового договору не міг виконати зобов`язання за іншу особу - Києво-Святошинську районну раду Київської області.

Позивач надав (21.02.2022) відповідь на відзив, у якій повідомив, що зарахував оплату відповідача в рахунок погашення суми основного боргу за договором №8955034. Керуючись ст. 46 ГПК України, позивач просив стягнути з відповідача 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних як такі, що нараховані відповідно до умов договору №8955034 та з урахуванням сплати відповідачем основного боргу після звернення з даним позовом до суду.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України у свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За визначенням ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Частиною 6 ст. 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Апеляційний господарський суд відзначає, що звертаючись з позовом у цій справі позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 168 589,89 грн та нараховані на цю суму інфляційні, три відсотки річних та пеню.

Після звернення позивача до суду з позовною заявою та відкриття провадження у справі відповідач платіжним дорученням №229 від 29.12.2021 сплатив позивачу суму основного боргу у розмірі 588156,79 грн за теплову енергію за договором №8955039 (про що повідомив суд у відзиві на позовну заяву), тобто,за новим договором, укладеним між сторонами.

Здійснивши з цієї суми зарахування 168 589,89 грн у рахунок погашення основної заборгованості за договором №8955034 (тобто, за договором, на підставі якого завлено позов), позивач повідомив суд про такі обставини та з цих підстав, керуючись ст. 46 ГПК України, у відповіді на відзив просив стягнути з відповідача 9907,29 грн пені, 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2020 по 31.07.2021 на заборгованість, що виникла в період з грудня 2020 року по квітень 2021 року.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України позивачу крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, надано право збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Апеляційний господарський суд відзначає, що ані в проміжному процесуальному документі, ані в оскаржуваному рішенні господарський суд першої інстанції не вказав про вчинені ним процесуальні дії, пов`язані з обставинами погашення основної заборгованості, про які повідомили відповідач (у відзиві на позовну заяву) та позивач (у відповіді на відзив) та які підтверджені наданими у справу доказами. Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий суд задовольнив позовні вимоги повністю.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами в т.ч. шляхом перерахування боргу після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (про стягнення основного боргу у сумі 168 589,89 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, господарський суд першої інстанції мав закрити провадження у справі в частині цих позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення інфляційних, трьох процентів річних та пені апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» унормовано, що платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 7 додатку №4 до договору сторони погодили, що абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочення, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що нараховані позивачем 9907,29 грн пені не перевищують установлений законом граничний розмір.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок інфляційних та трьох процентів річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що нараховані позивачем 6737,59 грн інфляційних втрат та 2177,01 грн трьох процентів річних не перевищують установлений законом граничний розмір.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що Бучанська районна рада Київської області є правонаступником Києво-Святошинської районної ради Київської області відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 "Про утворення та ліквідацію районів" та рішення Бучанської районної ради Київської області від 07.12.2020 №11-01-VIII, до Бучанської районної ради Київської області перейшли також права та обов`язки Києво-Святошинської районної ради Київської області за договором №8955034.

Частиною 1 ст. 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до пп. пп. 3, 4 п. 6-2 розділу V Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом. Утворення та реорганізація районних рад як юридичних осіб здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Оскільки права та обов`язки ліквідованої Києво-Святошинської районної ради Київської області перейшли до відповідача внаслідок універсального правонаступництва, за відповідачем залишаються зобов`язання ліквідованої особи щодо своєчасної оплати боргу за договором №8955034 та, відповідно, нарахованих на цю суму інфляційних, 3% річних та пені.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 226 та 231 цього Кодексу (ч. 1 ст. 278 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, оскільки відповідач просить скасувати рішення і відмовити в позові повністю. Разом з тим рішення місцевого господарського суду у цій справі має бути скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 231 ГПК України в частині вимог про стягнення основного боргу, в іншій частині оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

Щодо судових витрат за подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у т.ч. в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наведеною нормою Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Верховний Суд у прийнятих ним постановах неодноразово викладав таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма ч. 9 ст. 129 ГПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі ГПК України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України «Про судовий збір» у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".

Оскільки позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 18 821,89 грн і ставка судового збору в такому випадку становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в цьому випадку 2270,00 грн, господарський суд першої інстанції правомірно поклав на відповідача судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Водночас, судовий збір у розмірі 541,18 грн може бути повернутий позивачу за відповідним клопотанням на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо судових витрат за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 231, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Бучанської районної ради Київської області на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/17110/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/17110/21 скасувати в частині стягнення з Бучанської районної ради Київської області 168 589,89 грн основного боргу.

3. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким провадження у справі №910/17110/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Бучанської районної ради Київської області про стягнення 168 589,89 грн основного боргу закрити.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №910/17110/21 залишити без змін.

5. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

6. Справу №910/17110/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко