РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2022Справа № 910/8903/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О, розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні господарську справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Полив`яного Володимира Григоровича

АДРЕСА_1

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна"

вул. Велика Васильківська, буд.65, м. Київ, 03150

про відшкодування 38 250,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Полив`яний Володимир Григорович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" (далі-відповідач) про відшкодування 38 250,80 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/8903/22 від 16.09.2022 позовну заяву залишено без руху.

26.09.2022 від позивача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 16.09.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.10.2022 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

21.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, де вказує що не заперечує проти розміру страхового відшкодування, проте вважає, що потерпілою особою не було надано усіх необхідних документів для здійснення відшкодування.

15.12.2022 позивачем подано відповідь на відзив.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

21.05.2021 року о 22 год. 15 хв. а м. Олександрія по Кременчуцькому Шосе 8, Кіровоградської області ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DAF FTXF 105.460 Polkon NW-192 реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , допустив самовільний рух транспортного засобу, який скоїв наїзд на припаркований позаду нього транспортний засіб DAF FTXF 105.460 Koegel AWE 18 реєстраційний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 (ФОП Полив`яного В.Г. )

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 056805 від 21.05.2021 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди: письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 21.05.2021 року.

Обставини вищевказаної події підтверджуються постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18.06.2021 року по справі №398/2560/21, яка набрала законної сили 29.06.2021 року, в якій визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля DAF FTXF 105.460 Polkon NW-192 реєстраційний номер НОМЕР_5 , НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_1 , що працює водієм ТОВ «Транс Компані», згідно чинного договору була застрахована в ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна», що підтверджується полісом №АР/4511529 від 01.10.2020 року та полісом №АР/4512766 від 01.10.2020 року.

ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» виплатила страхове відшкодування позивачу за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4512766 від 01.10.2020 року, по акту №10.90041056/1 /КО в сумі 130 000 гри., що підтверджується платіжним дорученням № від 25 серпня 2021 року.

09.12.2021 року ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» виплатила позивачу додаткове страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №101062015 від 29.09.2020 року у сумі 23 003 гри. 18 коп. (двадцять три тисячі три гривні 18 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № від 09 грудня 2021 року.

Згідно Аварійного сертифікату №19-D/90/3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.07.2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 191 253 грн. 98 коп.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.05.2022 року та постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 року залишено без задоволення позов та апеляційну скаргу в частині стягнення з ТОВ «Транс Компані» матеріальну шкоду в сумі 38 250 грн. 80 коп. відповідно до положення ч.2 ст. 48 ПІК України.

Також, рішенням Господарського суду Львівської області від 05.05.2022 року та постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 року зроблено висновок, що загальна страхова сума становить 230 000,00 грн. і саме у межах даної суми страховик (ПрАТ «СК «Граве Україна») відшкодовує шкоду, заподіяну водієм відповідного ТЗ майну потерпілого. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача з урахуванням фізичного зносу становить 191 253,98 грн. і дана сума не виходить за межі страхової суми за зазначеними вище договорами страхування.

Згідно п.4 ст.75 ГПК України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі ( за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. У сі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, враховуючи, що максимальний розмір страхового відшкодування за договором обов`язкового та добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 230 000 грн., а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 191 253 грн. 98 коп., з них ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» виплатила 130 000 грн. обов`язкового страхування та 23 003 грн. 18 коп. добровільного страхування, можна дійти висновку про те, що ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» зобов`язана компенсувати недоотриману матеріальну шкоду у повному обсязі, а саме 38 250 грн. 80 коп.

На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль «DAF FTXF 105.460 Polkon NW-192 реєстраційний номер НОМЕР_5 , НОМЕР_6 була застрахована в ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна», що підтверджується полісом №АР/4511529 від 01.10.2020 року та полісом №АР/4512766 від 01.10.2020 року.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Отже, виходячи з вищевикладеного. суд приходить до висновку, що позивач зобов`язаний відшкодувати шкоду відносно вказаної події позивачу.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечення відповідача проти позовних вимог, що наведені у відзиві, суд розглянув і відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 38 250,80 грн. страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Полив`яного Володимира Григоровича підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 2481,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" (вул. Велика Васильківська, буд.65, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 19243047) на користь Фізичної особи-підприємця Полив`яного Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) страхове відшкодування у сумі 38 250 грн. 80 коп. та судовий збір у сумі 2 481 грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов