РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022Справа № 910/6917/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Безрадній А.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН"

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Печерський районний суд м. Києва, Київський апеляційний суд

про стягнення 1 500 000,00 грн

Учасники справи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН" (надалі - позивач) до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (надалі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями Печерського районного суду м. Києва та Київського апеляційного господарського суду, що порушили його право на ефективний засіб правового захисту в національному органі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6917/22, призначено підготовче засідання на 14.09.2022.

22.08.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутності представника відповідача.

25.08.2022 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

08.09.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

В підготовче засідання 14.09.2022 учасники справи не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Печерський районний суд м. Києва (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601) та Київський апеляційний суд (вул. Солом`янська, 2А, м. Київ, 03110), зобов`язано позивача направити копію позовної заяви з додатками на адреси третіх осіб, докази чого надати до суду, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/6917/22 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі на 12.10.2022.

06.10.2022 від позивача до суду надійшли документи на підтвердження направлення копії позовної заяви з додатками на адреси третіх осіб.

Підготовче засідання, призначене на 12.10.2022, не відбулося у зв`язку з розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 № 16 "Про деякі питання організації роботи Господарського суду міста Києва" про запровадження дистанційного режиму роботи з 12 по 14 жовтня 2022 року для збереження життя та здоров`я учасників судового процесу, суддів та працівників апарату суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 підготовче засідання у справі № 910/6917/22 призначено на 09.11.2022.

В підготовче засіданні 09.11.2022 представники учасників справи не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2022.

11.11.2022 від третьої особи-2 до суду надійшли письмові пояснення по суті спору.

23.11.2022 та 28.11.2022 від третьої особи-1 до суду надійшли аналогічні клопотання, за якими просить суд направити копію позовної заяви на адресу Печерського районного суду м. Києва.

30.11.2022 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судове засідання 05.12.2022 представники учасників справи не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що учасників справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності учасників справи.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05.12.2022 підписано вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" (яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН") звернулося із заявою до Офісу Генерального прокурора про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось із скаргою до Печерського районного суду міста Києва на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, у якій просило суд зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості та розпочати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Головка Ю.Г. від 20.01.2022 у справі №757/900/22-к скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" Дубовика Миколи Всеволодовича на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, у якій просило суд скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Головка Ю.Г. від 25.01.2022 у справі №757/900/22-к і постановити нову ухвалу про зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ТОВ "РосКосметика" № 3-12 від 03.12.2021 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України та розпочати досудове розслідування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.05.2022 у справі №757/900/22-к апеляційну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" Дубовика Миколи Всеволодовича залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.01.2022 залишено без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що зазначеними діями Печерський районний суд міста Києва та Київський апеляційний суд порушили його право на ефективний засіб правового захисту в національному органі при розгляді справи №757/900/22-к та мали ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.356, ч.1 ст.366 та ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України, а тому просить суд відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн.

У своєму відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що позивач обґрунтовує свої вимоги винятково оціночними судженнями та не надає доказів заподіяння йому шкоди, а факт відмови судами в задоволенні скарг позивача не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Київський апеляційний суд у своїх поясненнях також не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на те, що факт незгоди позивача з прийнятими судовими рішеннями Печерським районним судом міста Києва та Київським апеляційним судом у справі №757/900/22-к не може свідчити про те, що ці рішення були незаконними і вважає, що жодної моральної шкоди завдано не було, а також жодних негативних наслідків для позивача не настало.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України визначено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В частині другій статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

… необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України».

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

У силу статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III (зі змінами та доповненнями), за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб`єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, у тому числі моральної, є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

З наведеного слідує, що зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, завданої юридичній особі, господарський суд в кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяні йому втрати немайнового характеру та чим (якими доказами) він обґрунтовує розмір відшкодування такої шкоди, що підлягає стягненню.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, 03.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" (яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН") звернулося із заявою до Офісу Генерального прокурора про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось із скаргою до Печерського районного суду міста Києва на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, у якій просило суд зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості та розпочати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Головка Ю.Г. від 20.01.2022 у справі №757/900/22-к скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" Дубовика Миколи Всеволодовича на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, у якій просило суд скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Головка Ю.Г. від 25.01.2022 у справі №757/900/22-к і постановити нову ухвалу про зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ТОВ "РосКосметика" № 3-12 від 03.12.2021 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва Карташевою Т.А. кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст.356 і ч.4 ст.382 Кримінального кодексу України та розпочати досудове розслідування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.05.2022 у справі №757/900/22-к апеляційну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" Дубовика Миколи Всеволодовича залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.01.2022 залишено без змін.

Виходячи зі змісту позову, у даному випадку неправомірність дій Печерського районного суду міста Києва та Київського апеляційного суду полягають у прийнятті ними судових рішень у справі №757/900/22-к з порушенням вимог законодавства України та права Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" на судовий захист, що в свою чергу має ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною 1 статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно з частиною 11 статті 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частина перша та третя статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Крім того, застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 454/192/17 (провадження № 61-14315св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 454/3206/16-ц (провадження № 61-1013 св 19), від 25 квітня 2019 року в справі № 757/25713/16-ц (провадження № 61-18012св18), від 10 січня 2018 року в справі № 454/1642/16-ц (провадження № 61-1091св17).

Отже, з огляду на викладене, в межах даного господарського процесу суд не може досліджувати дотримання/порушення законодавства Печерським районним судом міста Києва та Київським апеляційним судом при розгляді та прийнятті судових рішень у справі №757/900/22-к, фактично переглядаючи ці судові рішення у касаційному порядку, а тим більше встановлювати наявність у діях суддів кримінальних правопорушень за ознаками, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 382 Кримінального кодексу України, оскільки це має бути підтверджено вироком суду.

З огляду на викладене, суд погоджується з викладеними у відзиві твердженнями відповідача про те, що незгода з рішеннями судів не є підставою для відшкодуванням моральної шкоди.

Водночас, помилковим є посилання позивача на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки позовні вимоги у цій справі заявлені юридичною особою, а положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюють на вимоги юридичних осіб. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №910/10399/18.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди позивач керується тим, що моральна шкода у розмірі 1 500 000,00 грн є достатнім для розумного задоволення потреб позивача на локалізацію негативних наслідків порушенням Печерським районним судом міста Києва та Київським апеляційним судом його права на ефективний засіб правового захисту в національному органі при розгляді справи №757/900/22-к.

Разом з тим, саму наявність шкоди, тобто, які саме втрати немайнового характеру вказані судові рішення спричинили Товариству з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН", останнім у позові не наведено взагалі. Натомість, позивач обмежився лише цитуванням положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», витягів із судової практики.

Також, позивач не обґрунтував розмір шкоди, що підлягає стягненню, у сумі 1 500 000,00 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, до матеріалів справи не було додано жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та обґрунтування розміру моральної шкоди.

Таким чином, за змістом положень статей 1167, 1176 ЦК України наразі позивачем не доведено перед судом наявності усієї сукупності вищезазначених трьох елементів складу цивільного правопорушення, що є обов`язковим для настання цивільно-правової відповідальності судів за заподіяння товариству шкоди, у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20.12.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко