ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/2823/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., дослідивши матеріали справи

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ»

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ»

про стягнення 703 511,07 грн

За зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ»

про стягнення 686 596,72 грн

Учасники судового процесу:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним): Сиротюк Р.В.;

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним): Власюк Д.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 703 511,07 грн та із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як покупцем, умов договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 в частині здійснення оплати за наданий товар. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 619 367,00 грн основного боргу, 19 748,01 грн 3 % річних, 64 369,06 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2823/21 від 27.09.2021 повернуто заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами заявнику.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2823/21 від 29.09.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» залишено без руху.

05.10.2021 від заявника надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2021, а також заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2823/21 від 07.10.2021 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.10.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 911/2823/21 за правилами загального позовного провадження. Надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив; призначено підготовче судове засідання у справі на 10.11.2021.

04.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на позовну заяву разом із зустрічною позовною заявою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» про стягнення 686 596,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/2823/21 залишено без руху зустрічну позовну заяву Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та надано строк на усунення недоліків шляхом подання письмової заяви з зазначення офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти учасників справи або заяви про те, що такі відомості щодо відповідача позивачу невідомі, докази направлення цієї заяви відповідачу; докази сплати судового збору у розмірі 10 298,94 грн; подання доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з доданими до неї документами.

10.11.2021 до канцелярії суду від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» надійшло клопотання про долучення доказів сплати судового збору на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2021.

10.11.2021 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по справі; представник відповідача надав усні пояснення щодо зустрічного позову, усно клопотав про долучення доказів сплати судового збору та відкладення підготовчого засідання; представник позивача залишив вирішення питання щодо відкладення підготовчого засідання на розсуд суду.

Ухвалою суду від 10.11.2021 задоволено усне клопотання відповідача та відкладено підготовче судове засідання на 09.12.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.11.2021 по справі № 911/2823/21 зустрічну позовну заяву Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» повернуто заявникові у зв`язку із тим, що відповідачем не усунуто всі недоліки, зазначені в ухвалі суду від 08.11.2021.

22.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

08.12.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду від 16.11.2021 про повернення зустрічної позовної заяви.

Так, не погодившись з ухвалою суду від 16.11.2021 по справі № 911/2823/21 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2021 по справі № 911/2823/21.

09.12.2021 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по справі; представник відповідача усно клопотав про відкладення судового засідання на іншу дату. Ухвалою суду від 09.12.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 20.01.2022.

09.02.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника ДП «Укрспирт» та клопотання про зупинення провадження у справі.

09.02.2022 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про проведення судового засідання без участі представника.

В судовому засіданні 09.02.2022 представник позивача надав усні пояснення щодо поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі та залишив вирішення питання про задоволення клопотання на розсуд суду. В судовому засіданні 09.02.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2022 задоволено клопотання Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про зупинення провадження у справі № 911/2823/21; провадження у справі № 911/2823/21 зупинено до моменту вирішення Північним апеляційним господарським судом питання щодо правомірності повернення зустрічної позовної заяви.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 по справі № 911/2823/21 скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2021 про повернення зустрічної позовної заяви та направлено матеріали оскарження до Господарського суду Київської області для розгляду зустрічної позовної заяви.

05.05.2022 матеріали справи повернуто до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.05.2022 по справі № 911/2823/21 прийнято зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» про стягнення 686 596,72 грн до спільного розгляду з первісним позовом; поновлено провадження у справі № 911/2823/21; призначено підготовче судове засідання на 02.06.2022.

02.06.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 02.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 30.06.2022.

З метою повідомлення сторін про дату та час наступного судового засідання, 06.06.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування суду на здійснення поштової кореспонденції, зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адреси місцезнаходження сторін. Однак, з метою належного повідомлення останніх, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на їх електронні адреси.

30.06.2022 до канцелярії суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності ДП «УКРСПИРТ».

30.06.2022 в судове засідання представники сторін повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2021 по справі № 911/2823/21 вирішено відкласти підготовче судове засідання на 27.07.2022 та визнано явку сторін обов`язковою.

26.07.2022 на електронну адресу суду від відповідача за первісним позовом надійшло заперечення щодо розміру штрафних санкції та клопотання про розгляд справи за відсутності ДП «Укрспирт».

27.07.2022 на електронну адресу суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

27.07.2022 в судове зсідання представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 27.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 07.09.2022.

З метою повідомлення сторін про дату та час наступного судового засідання, 28.07.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування суду на здійснення поштової кореспонденції, зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адреси місцезнаходження сторін. Однак, з метою належного повідомлення останніх, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на їх електронні адреси.

07.09.2022 в судове засідання прибув представник позивача за первісним позовом та надав усні пояснення по справі; представник відповідача за первісним позовом не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 07.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 06.10.2022.

З метою повідомлення відповідач за первісним позовом про дату та час наступного судового засідання, 08.09.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування суду на здійснення поштової кореспонденції, зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адреси місцезнаходження відповідача. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на його електронну адресу.

22.09.2022 до канцелярії суду від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

06.10.2022 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по справі. Ухвалою суду від 06.10.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 03.11.2022.

03.11.2022 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по справі; в судовому засіданні суд з`ясував наявність заяв/клопотань по справі та запропонував сторонам закрити підготовче провадження по справі, однак повідомив сторін, що у разі надходження до суду документів по суті спору, суд долучить їх до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішено закрити підготовче провадження по справі № 911/2823/21 та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.12.2022.

07.11.2022 на електронну адресу суду від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив.

11.11.2022 до канцелярії суду від відповідача за зустрічним позовом надійшло заперечення на відповідь на відзив.

07.12.2022 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по суті спору; в судовому засіданні суд протокольно долучив до матеріалів справи відповідь на відзив та заперечення за зустрічним позовом до матеріалів справи.

07.12.2022 в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд первісний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що відповідач, як покупець, порушив умови договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за наданий товар. Враховуючи наявну заборгованість ДП «УКРСПИР», ТОВ «Агро Захід Львів» звернулося до суду із первісним позовом про стягнення з ДП «УКРСПИР» 619 367,00 грн основного боргу, 19 748,01 грн 3 % річних та 64 369,06 грн інфляційних втрат.

У свою чергу, відповідач за первісним позовом проти наявності основної заборгованості за договором № 16-20-09 від 30.01.2020 в загальній сумі 619 367,00 грн не заперечував, однак посилався на необґрунтованість розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат. У зв`язку із цим, проти задоволення позовних вимог первісного позову в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні.

07.12.2022 в судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

За твердженням позивача за зустрічним позовом, відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 та додаткових угод № 1 від 30.01.2020, № 2 від 03.02.2020, № 3 від 19.02.2020, № 4 від 30.04.2020, № 5 від 29.09.2020, № 6 від 04.11.2020 та № 7 від 15.12.2020 в частині здійснення поставки у строки та в замовлених обсягах, погоджених сторонами. У зв`язку із цим позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з ТОВ «Агро Захід Львів» 322 924,60 грн пені, нарахованої на підставі п. 7.3 договору, та 363 672,12 грн штрафу в розмірі 7 % від суми непоставленої продукції за додатковими угодами № 4 від 30.04.2020, № 5 від 29.09.2020, № 6 від 04.11.2020 та № 7 від 15.12.2020, що нарахований на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом вважає, що штраф є нерозумним, несправедливим, суттєво порушує баланс інтересів, розрахунок суми штрафних санкцій є помилковим, а зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. ТОВ «Агро Захід Львів» посилається на неможливість одночасного стягнення пені та штрафу, що, на його переконання, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Також відповідач за зустрічним позовом стверджує про недобросовісність покупця та безпідставність нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, відповідач за зустрічним позовом просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

В судовому засіданні 07.12.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

30.01.2020 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (далі покупець, відповідач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (далі постачальник, позивач за первісним позовом) укладено договір поставки зернових культур № 16-20-09 (далі договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.

Пунктом 1.2 договору обумовлено, що загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до пп. 2.1-2.3 договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Ціна продукції може змінюватися протягом строку дії договору відповідно до зміни ринкової кон`юнктури за погодженням сторін. Зміна ціни на продукцію по вже укладеним додатковим угодам не допускається(пункт 2.2).

Загальна сума договору складається з загальної вартості продукції поставленої постачальником та прийнятої покупцем на умовах цього договору протягом строку його дії (пункт 2.3).

Відповідно до п. 3.1 договору, асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Судом встановлено, що сторонами, на виконання вимог пп. 1.2, 2.1, 3.1, було укладено сім додаткових угод до договору, а саме:

Додаткова угода № 1 від 30.01.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 1);

Додаткова угода № 2 від 03.02.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 2);

Додаткова угода № 3 від 19.02.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 3);

Додаткова угода № 4 від 30.04.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 4);

Додаткова угода № 5 від 29.09.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 5);

Додаткова угода № 6 від 04.11.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 6);

Додаткова угода № 7 від 15.12.2020 до договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 (далі додаткова угода № 7).

Усі додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, а копії долучені до матеріалів справи.

В пункті 1 додаткових угод сторони погодили ціну, обсяг та період поставки продукції, а саме:

- за змістом додаткової угоди № 1 від 30.01.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 250,00 грн за тонну з ПДВ у період з 30.01.2020 до 14.02.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 2 від 03.02.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 450,00 грн за тонну з ПДВ у період з 03.02.2020 до 18.02.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 3 від 19.02.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 400,00 грн за тонну з ПДВ у період з 19.02.2020 до 04.03.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 4 від 30.04.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 5 350,00 грн за тонну з ПДВ у період з 30.04.2020 до 14.05.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 5 від 29.09.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 6 200,00 грн за тонну з ПДВ у період з 29.09.2020 до 12.10.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 6 від 04.11.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 7 000,00 грн за тонну з ПДВ у період з 04.11.2020 до 18.11.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 7 від 15.12.2020 підлягає поставці 120 тонн кукурудзи за ціною 7 000,00 грн за тонну з ПДВ у період з 15.12.2020 до 29.12.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

Умовами п. 4.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

Пунктом 4.3 договору обумовлено, що місцем поставки та розвантаження продукції, визначеним покупцем за цим договором, є Стадницьке МПД ДП «Укрспирт» за адресою: Київська обл., Тетіївський р-н, с. Стадницьке, вул. Заводська, 1.

За умовами п. 4.4 договору, право власності на продукцію, що поставляється за цим договором, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, що вказане в п. 4.3 цього договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 6.1 договору, приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється уповноваженими представниками обох сторін, згідно вимог чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом, на виконання та протягом дії договору, поставив відповідачу за первісним позовом продукцію, а останнім, у свою чергу, прийнято продукцію на загальну суму 3 431 975,50 грн, що підтверджується видатковими накладними № 33 від 17.02.2020 на суму 115 433,00 грн, № 34 від 18.02.2020 на суму 264 463,50 грн, № 36 від 20.02.2020 на суму 382 712,00 грн, № 83 від 08.05.2020 на суму 424 683,00 грн, № 229 від 29.09.2020 на суму 615 846,00 грн, № 235 від 01.10.2020 на суму 477 338,00 грн, № 339 від 05.11.2020 на суму 480 410,00 грн, № 343 від 06.11.2020 на суму 488 670,00 грн, № 410 від 16.12.2020 на суму 182 420,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи. Усі видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних № 33/1 від 17.02.2020, № 34/1 від 18.01.2020, № 34/2 від 18.01.2020, № 36/1 від 20.02.2020, № 36/2 від 20.02.2020, № 36/3 від 20.02.2020, № 83/1 від 08.05.2020, № 83/2 від 08.05.2020, № 229/1 від 29.09.2020, № 229/2 від 29.09.2020, № 229/3 від 29.09.2020, № 235/1 від 01.10.2020, № 235/2 від 01.10.2020, № 339/1 від 05.11.2020, № 339/2 від 05.11.2020, № 343/1 від 06.11.2020, № 343/2 від 06.11.2020, що також підписані сторонами та скріплені печатками без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата поставленої продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника вказаний в цьому договорі.

В пункті 5.2 договору сторонами узгоджено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач за первісним позовом виконав зобов`язання в частині оплати за поставлений товар лише частково, сплативши позивачу за первісним позовом грошові кошти в загальній сумі 2 812 608,50 грн, що підтверджується банківськими виписками та актом звірки взаємних розрахунків, що підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копії наявні в матеріалах справи).

Згідно із п. 9.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 року включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії договору.

Так позивач за первісним позовом, звертаючись із позовною заявою до суду, стверджує про те, що постачальник поставив за договором № 16-20-09 від 30.01.2020 товар на загальну суму 3 431 975,50 грн, з яких відповідачем за первісним позовом оплачено 2 812 608,50 грн. У зв`язку із цим позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 619 367,00 грн основного боргу, а також нарахував та заявив до стягнення з відповідача за первісним позовом 19 748,01 грн 3% річних та 64 369,06 грн інфляційних втрат за прострочення оплати вартості поставленого товару.

У відзиві на первісну позовну заяву відповідач за первісним позовом не заперечував як наявність заборгованості за поставлений товар, так і суму боргу. Однак, заперечував щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат та просив суд у задоволенні 3 % річних та інфляційних нарахувань відмовити.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № 16-20-09 від 30.01.2020 та додаткові угоди до нього, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вже вказувалося судом вище та передбачено сторонами в п. 2.3 договору, загальна сума договору складається з загальної вартості продукції поставленої постачальником та прийнятої покупцем на умовах цього договору протягом строку його дії.

За умовами п. 4.4 договору, право власності на продукцію, що поставляється за цим договором, переходить під постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, що вказане в п. 4.3 цього договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 6.1 договору, приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється уповноваженими представниками обох сторін, згідно вимог чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом, на виконання та протягом дії договору, поставив відповідачу за первісним позовом продукцію, а останнім, у свою чергу, прийнято продукцію на загальну суму 3 431 975,50 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. Усі видаткові та товарно-транспортні накладні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вже вказувалося судом вище, пунктом 5.2 договору сторони передбачили порядок розрахунків, відповідно до якого оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення оплати відповідачем за первісним позовом за поставлений товар є таким, що настав.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач за первісним позовом виконав зобов`язання в частині оплати за поставлений товар лише частково, сплативши позивачу за первісним позовом грошові кошти в загальній сумі 2 812 608,50 грн, що підтверджується банківськими виписками та актом звірки взаємних розрахунків, що підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копії наявні в матеріалах справи).

Однак, станом на дату звернення позивачем з первісним позовом до суду, відповідач не виконав зобов`язання за договором в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар на загальну суму 619 367,00 грн. У зв`язку із цим, у відповідача за первісним позовом утворилася заборгованість за поставлений товар в загальній сумі 619 367,00 грн. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення повної та своєчасної оплати за наданий товар до суду не надано.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач за первісним позовом в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем а первісним позовом, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених останнім не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за первісним позовом нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 619 367,00 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп. 7.1 та 7.6 договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За прострочення платежу покупець, покупець на письмову вимогу сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

Позивач за первісним позовом, керуючись п. 7.6 договору та ст. 625 ЦК України, нарахував та просить стягнути з відповідача за первісним позовом 3% річних в сумі 19 748,01 грн та інфляційні втрати в сумі 64 369,06 грн.

Наразі, суд зазначає, що позивачем невірно визначено періоди заборгованості, оскільки останнім не враховано, що у разі часткових оплат за видатковими накладними, якщо період нарахування припиняється частковою оплатою, то фактична дата оплати не враховується у період нарахування.

Посилання відповідача за первісним позовом, викладені у відзиві на первісний позовом, щодо неправильного розрахунку суми інфляційних втрат судом відхиляються, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Крім того, відповідачем не долучено до матеріалів справи контррозрахунок інфляційних нарахувань, який би, на його думку, відповідав положенням чинного законодавства.

Отже, здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням дат виникнення прострочення по оплаті товару та здійснених оплат, в межах розрахунку позивача за первісним позовом, з урахуванням умов договору, здійсненої поставки, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково в сумі 19 597,33 грн, а позовні вимоги первісного позову в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 59 137,39 грн.

Водночас, посилаючись на прострочення ТОВ «Агро Захід Львів» поставок товару за додатковими угодами № 1 від 30.01.2020, № 2 від 03.02.2020, № 3 від 19.02.2020, № 4 від 30.04.2020, № 5 від 29.09.2020, № 6 від 04.11.2020 та № 7 від 15.12.2020, укладених до договору № 16-20-09, відповідач за первісним позовом подав до суду зустрічний позов про стягнення з ТОВ «Агро Захід Львів» 322 924,60 грн пені та 363 672,12 грн штрафу.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що штраф є нерозумним, несправедливим, суттєво порушує баланс інтересів, розрахунок суми штрафних санкцій є помилковим, а зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. ТОВ «Агро Захід Львів» посилається на неможливість одночасного стягнення пені та штрафу, що, на його переконання, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Також відповідач за зустрічним позовом стверджував про недобросовісність покупця та безпідставність нарахування штрафних санкцій, з огляду на що просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Щодо позовних вимог позивача за зустрічним позовом, судом встановлено та зазначається наступне.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було встановлено судом раніше та узгоджено сторонами в п. 1.2 договору, що загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Ціна продукції може змінюватися протягом строку дії договору відповідно до зміни ринкової кон`юнктури за погодженням сторін. Зміна ціни на продукцію по вже укладеним додатковим угодам не допускається (пункт 2.2).

Відповідно до п. 3.1 договору, асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторонами, на виконання вимог пп. 1.2, 2.1, 3.1, було укладено сім додаткових угод до договору, а саме: Додаткова угода № 1 від 30.01.2020; Додаткова угода № 2 від 03.02.2020; Додаткова угода № 3 від 19.02.2020; Додаткова угода № 4 від 30.04.2020; Додаткова угода № 5 від 29.09.2020; Додаткова угода № 6 від 04.11.2020; Додаткова угода № 7 від 15.12.2020. Усі додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, а копії долучені до матеріалів справи.

В пункті 1 додаткових угод сторони погодили ціну, обсяг та період поставки продукції, а саме:

- за змістом додаткової угоди № 1 від 30.01.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 250,00 грн за тонну з ПДВ у період з 30.01.2020 до 14.02.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 2 від 03.02.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 450,00 грн за тонну з ПДВ у період з 03.02.2020 до 18.02.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 3 від 19.02.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 4 400,00 грн за тонну з ПДВ у період з 19.02.2020 до 04.03.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 4 від 30.04.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 5 350,00 грн за тонну з ПДВ у період з 30.04.2020 до 14.05.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 5 від 29.09.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 6 200,00 грн за тонну з ПДВ у період з 29.09.2020 до 12.10.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 6 від 04.11.2020 підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 7 000,00 грн за тонну з ПДВ у період з 04.11.2020 до 18.11.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

- за змістом додаткової угоди № 7 від 15.12.2020 підлягає поставці 120 тонн кукурудзи за ціною 7 000,00 грн за тонну з ПДВ у період з 15.12.2020 до 29.12.2020 за адресою: Київська обл., Тетіївський район, с. Стадниця, вул. Заводська, 1.

Умовами п. 4.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

Враховуючи вищенаведене, за додатковими угодами до договору ТОВ «Агро Захід Львів» протягом дії договору зобов`язався поставити товар кукурудзу, на загальну суму 16 665 000,00 грн обсягом 3 120 тонн у період з 30.01.2020 до 29.12.2020 за цінами, що погоджені додатковими угодами.

На підтвердження обсягів поставки продукції за вищенаведеними додатковими угодами, позивачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи ті ж видаткові накладні, що і позивачем за первісним позовом, а саме: № 33 від 17.02.2020 на суму 115 433,00 грн обсягом 25,94 тонни, № 34 від 18.02.2020 на суму 264 463,50 грн обсягом 59,43 тонни, № 36 від 20.02.2020 на суму 382 712,00 грн обсягом 86,98 тонн, № 83 від 08.05.2020 на суму 424 683,00 грн обсягом 79,38 тонн, № 229 від 29.09.2020 на суму 615 846,00 грн обсягом 99,33 тонни, № 235 від 01.10.2020 на суму 477 338,00 грн обсягом 76,99 тонн, № 339 від 05.11.2020 на суму 480 410,00 грн обсягом 68,63 тонни, № 343 від 06.11.2020 на суму 488 670,00 грн обсягом 69,81 тонна та № 410 від 16.12.2020 на суму 182 420,00 грн обсягом 26,06 тонн, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як зазначав позивач за зустрічним позовом та підтверджується матеріалами справи, у видаткових накладних не вказано реквізити додаткової угоди, на виконання якої постачальник здійснив поставку кукурудзи. Віднесення видаткової накладної до конкретної додаткової угоди позивач за зустрічним позовом здійснив з урахуванням ціни продукції та періоду поставки, оскільки у додаткових угодах визначено ціну продукції та періоди поставки.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву проти вказаного заперечень не висловив.

Станом на дату звернення ДП «УКРСПИРТ» до суду із зустрічною позовною заявою, ТОВ «Агро Захід-Львів» у спірний період виконав договірні зобов`язання лише частково та здійснив поставку товару обсягом 592,55 тонни на загальну суму 3 431 975,50 грн.

За розрахунками позивача за зустрічним позовом, за додатковою угодою № 1 від 30.01.2020 не поставлено продукцію в кількості 500,00 тонн на суму 2 125 000,00 грн; за додатковою угодою № 2 від 03.02.2020 не поставлено продукції в кількості 414,63 тонни на суму 1 845 103,50 тонни; за додатковою угодою № 3 від 19.02.2020 не поставлено продукції в кількості 414,02 тонни на суму 1 821 688,00 грн; за додатковою угодою № 4 від 30.04.2020 не поставлено продукції в кількості 420,62 тонни на суму 2 250 317,00 грн; за додатковою угодою № 5 від 29.09.2020 не поставлено продукції в кількості 323,68 тонни на суму 2 006 816,00 грн; за додатковою угодою № 6 від 04.11.2020 не поставлено продукції в кількості 361,56 тонни на суму 2 530 920,00 грн; за додатковою угодою № 7 від 15.12.2020 не поставлено продукції в кількості 93,94 тонни на суму 657 580,00 грн.

Зазначені твердження позивача за зустрічним позовом відповідачем не спростовані. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення повної та своєчасної поставки замовленого товару до суду не надано.

Отже, враховуючи вищенаведене, відповідачем за зустрічним позовом допущено порушення умов договору поставки зернових культур № 16-20-09 від 30.01.2020 та додаткових угод №№ 1-7 до нього в частині здійснення своєчасної поставки товару, наслідком чого є застосування до відповідача відповідальності, передбаченої умовами договору та чинним законодавством.

Судом встановлено, що ДП «УКРСПИРТ» подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки продукції за додатковими угодами № 4 від 30.04.2020, № 5 від 29.09.2020, № 6 від 04.11.2020 та № 7 від 15.12.2020.

Дослідивши умови додаткових угод №№ 4, 5, 6, 7 в сукупності з наявними у матеріалах справи видатковими накладними, зокрема, беручи до уваги періоди поставок та ціну за тонну кукурудзи, зазначених у цих накладних, суд установив таке.

На підставі додаткової угоди № 4 постачальник у період з 30.04.2020 до 14.05.2020 поставив покупцю 79,38 тонн кукурудзи за ціною 5 350,00 грн з ПДВ (4 458,33 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткової накладної № 83 від 08.05.2020. Отже, за додатковою угодою № 4 від 30.04.2020 постачальник не поставив покупцю 420,62 тонн кукурудзи на суму 2 250 317,00 грн з ПДВ.

На підставі додаткової угоди № 5 постачальник у період з 29.09.2020 до 12.10.2020 поставив покупцю 176,32 тонни кукурудзи за ціною 6 200,00 грн з ПДВ (5 166,67 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних № 229 від 29.09.2020 та № 235 від 01.10.2020. Отже, за додатковою угодою № 5 від 29.09.2020 постачальник не поставив покупцю 323,68 тонн кукурудзи на суму 2 006 816,00 грн з ПДВ.

На підставі додаткової угоди № 6 постачальник у період з 04.11.2020 до 18.11.2020 поставив покупцю 138,44 тонни кукурудзи за ціною 7 000,00 грн з ПДВ (5 833,33 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних № 339 від 05.11.2020 та № 343 від 06.11.2020. Отже, за додатковою угодою № 6 від 04.11.2020 постачальник не поставив покупцю 361,56 тонн кукурудзи на суму 2 530 920,00 грн з ПДВ.

На підставі додаткової угоди № 7 постачальник у період з 15.12.2020 до 29.12.2020 поставив покупцю 26,06 тонн кукурудзи за ціною 7 000,00 грн з ПДВ (5 833,33 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних № 410 від 16.12.2020. Отже, за додатковою угодою № 7 від 15.12.2020 постачальник не поставив покупцю 93,94 тонни кукурудзи на суму 657 580,00 грн з ПДВ.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості» утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зазначених в абзаці третьому цього пункту, з віднесенням Підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Крім того, відповідно до положення Статуту, затвердженого наказом Мінекономіки № 543 від 15.03.2021, відповідно до яких Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України і є державним комерційним підприємством.

Отже, позивач за зустрічним позовом є суб`єктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем за зустрічним позовом обов`язку з поставки позивачу продукції у погоджений сторонами строк, наявні підстави для застосування встановленої договором та законодавством відповідальності.

Відповідно до п. 7.1 договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язань, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання (7.3 договору).

Позивач за зустрічним позовом за порушення строку виконання зобов`язання з поставки продукції за додатковими угодами № 4-7 до договору нарахував та просить стягнути з відповідача 322 924,60 грн пені, нарахованої на підставі п. 7.3 договору, а також враховуючи, що прострочка поставки товару склала більше 30 календарних днів, позивачем додатково нараховано 7 % штрафу в розмірі 363 672,12 грн, нарахованого на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Оскільки ДП «Укрспирт» належить до державного сектора економіки, а ТОВ «Агро Захід Львів» порушено умови договору № 16-20-09 від 30.01.2020 в частині поставки замовленої продукції, обсяг якої визначений додатковими угодами до цього договору, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення пені на підставі п. 7.3 договору та 7 % штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України є обґрунтованими.

Також, зважаючи на те, що пунктом 7.3 договору № 16-20-09 від 30.01.2020 передбачений інший розмір пені, покупець нарахував постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п. 7.3 договору, що не суперечить положенням ст. 231 Господарського кодексу України.

Крім того, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Вищенаведеним спростовуються заперечення ТОВ «Агро Захід Львів» щодо неможливість одночасного стягнення пені та штрафу, що, на його переконання, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Отже, здійснивши перерахунок пені та штрафу, з урахуванням умов договору та додаткових угод № 4 від 30.04.2020, № 5 від 29.09.2020, № 6 від 04.11.2020 та № 7 від 15.12.2020, прострочення ТОВ «Агро Захід Львів» обов`язку з поставки продукції у погоджений сторонами строк, в межах розрахунку позивача за зустрічним позовом, господарський суд дійшов до висновку, що розрахунок є обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору, додатковим угодам та вимогам законодавства, а тому позовні вимоги зустрічного позову в частині стягнення пеня підлягають задоволенню повністю в сумі 322 924,60 грн, позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 7 % підлягають задоволенню повністю в сумі 363 672,12 грн.

При цьому судом дослідженні заперечення відповідача, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, відповідно до яких відповідач за зустрічним позовом посилався у своєму відзиві на норми, які регулюють питання зменшення неустойки, однак по суті відповідного клопотання не заявив, натомість просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю.

Водночас, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявлених позивачем за зустрічним позовом до стягнення пені та штрафу з власної ініціативи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що і було здійснено судами в даній справі.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. по справі № 908/1453/14.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, у чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Наразі суд зазначає, що відповідач за зустрічним позовом не надав до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема, щодо неможливості здійснення ним вчасної поставки продукції позивачу за зустрічним позовом.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження намагань відповідача за зустрічним позовом виконати зобов`язання за договором вчасно.

Суд також враховує, що у даному випадку прострочення мало місце тривалий проміжок часу, а матеріали справи не містять жодних доказів вжиття відповідачем за зустрічним позовом будь-яких заходів до врегулювання порушення умов договору та додаткових угод з 2020 року.

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений до стягнення розмір пені та штрафу не є надмірним порівняно із вартістю недопоставленої продукції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, заявлених до стягнення за зустрічним позовом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач за зустрічним позовом в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем за зустрічним позовом, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених останнім не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову в частині стягнення пені та суми штрафу у розмірі 7 % нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 322 924,60 грн та в сумі 363 672,12 грн відповідно.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Аналіз цієї норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 ЦК України, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 та частини першої статті 129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто, буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати.

До того ж, зазначена норма ГПК України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.

Виходячи із зазначеного висновку в контексті цієї справи суд наголошує на універсальності приписів частини одинадцятої статті 238 ГПК України, адже можливість їх застосування судом не ставиться у залежність від тотожності правової природи вимог про стягнення грошових сум за первісним і зустрічним позовами, а їх безспірність презюмується у разі судового вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 910/16135/18 та від 22.04.2021 у справі № 904/1583/20.

Як було зазначено вище, позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково та присуджено до стягнення з ДП «УКРСПИРТ» на користь позивача ТОВ «Агро Захід Львів» 619 367,00 грн основного боргу, 19 597,33 грн 3 % річних та 59 137,39 грн інфляційних втрат, всього 698 101,72 грн.

Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено повністю та присуджено до стягнення з ТОВ «Агро Захід Львів» на користь ДП «УКРСПИРТ» 322 924,60 грн пені та 363 672,12 грн штрафу, всього 686 596,72 грн.

Враховуючи вищенаведене та положення ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для зустрічного зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами, стягнувши різницю між ними з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ТОВ «Агро Захід Львів» у розмірі 11 505,00 грн заборгованості.

Водночас позивач за первісним позовом просив суд зазначити у рішенні про нарахування 3 % річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно із ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Господарський суд зазначає, що положеннями частини десятої статті 238 ГПК України встановлено право, а не обов`язок суду, зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення.

Також суд звертає увагу, що вказаною процесуальною нормою права можливості нарахування збитків від інфляції на суму боргу не встановлено, оскільки інфляційні втрати за своєю сутністю до відсотків або пені не належать. Отже є неможливим застосування механізму нарахування, визначеного ч. 10 ст. 238 ГПК України, до інфляційних втрат.

Використання судом повноважень згідно із ч. 10 ст. 238 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та залежить від фактичних обставин справи.

Враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України в даному випадку не є доцільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог первісного позову, з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 10 471,53 грн.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог зустрічного позову, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 10 298,95 грн.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується ч. 11 ст. 129 ГПК України, яка визначає, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи висновки суду про часткове задоволення первісних позовних вимог та присудження до сплати ДП «УКРСПИРТ» на користь ТОВ «Агро Захід Львів» 10 471,53 грн судового збору, враховуючи повне задоволення позовних вимог зустрічного позову та присудження до сплати ТОВ «Агро Захід Львів» на користь ДП «УКРСПИРТ» 10 298,95 грн судового збору та з урахуванням положень ч. 11 ст. 129 ГПК України, з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ТОВ «Агро Захід Львів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 172,58 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги первісного позову задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська обл., 07400; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (місцезнаходження: вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, 79000; ) 619 367,00 грн основного боргу, 19 597,33 грн 3 % річних, 59 137,39 грн інфляційних втрат та 10 471,53 грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог первісного позову відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» (місцезнаходження: вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, 79000, ; ) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська обл., 07400; ) 322 924,60 грн пені, 363 672,12 грн штрафу та 10 298,95 грн судового збору.

6. Провести зустрічне зарахування грошових сум, присуджених до стягнення з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів, на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та підп. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко