У Х В А Л А

19 грудня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1122/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., перевіривши матеріали позовної заяви № вих.Ю-3095 від 09.12.2022

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут,

, вул. Любецька, б. 68, м. Чернігів, 14021

адреса для листування: пр. Миру, 53, м. Чернігів, 14000

Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг

, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 4116

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України,

, пр. Гузара Любомира, 44, м. Київ, 03065

Предмет спору: про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України (відповідач-2) про:

- зобов`язання відповідачів безоплатно усунути недоліки товару (природного газу), шляхом приведення фізико-хімічних показників газу вимогам, визначеним розділом ІІІ Кодексу ГТС коригування в бік зменшення обсягів переданого природного газу ТОВ Чернігівгаз Збут за Рамковим договором купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 та Індивідуальним Договором №БГр-21/22-ЧерГЗ, зазначених в комерційних актах приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року;

- зобов`язання відповідача-2 безоплатно усунути недоліки товару (природного газу), шляхом коригування в бік зменшення обсягів переданого природного газу ТОВ Чернігівгаз Збут за Рамковим договором купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 та Індивідуальним Договором №БГр-21/22-ЧерГЗ, зазначених в комерційних актах приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30.09.2021 між позивачем (покупець) та відповідачем-1 (постачальник) укладено Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ЧерГЗ, а також Індивідуальний договір №БГр-21/22-ЧерГЗ. Індивідуальним договором сторони погодили поставку газу у плановому обсязі 260 600,00 тис.куб.м. за період з 01.10.2021 по 30.04.2022. Природний газ, придбаний за вказаними вище договорами, у період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року постачався побутовим споживачам, від яких надходили претензії щодо невідповідності якості газу вимогам фізико-хімічних показників, визначених Кодексом ГТС. Позивач стверджує, що невідповідність якості природного газу стосується, зокрема недотримання параметрів температури точки роси за вологою. Відтак, ТОВ Чернігівгаз Збут вважає, що відповідач-1 не виконав умови п. 2.3. Рамкового договору і не передав йому товар належної якості, а відповідач-2, відповідно, порушив умови Договору № транспортування природного газу від 18.12.2019, зокрема п.5.2., вимоги Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ в частині якості природного газу, Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ в частині якості природного газу.

Перевіривши подані матеріали, суд приходить до висновку, що подана позовна заява підлягає направленню за територіальною підсудністю до господарського суду за місцезнаходженням відповідача з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

На підставі зазначеного можна виокремити такі складові поняття «суд, встановлений законом», як: інституційна, процесуальна та компетенційна. При цьому порушення будь-якої із цих складових визнається фундаментальним порушенням права на справедливий судовий розгляд у практиці ЄСПЛ, що, як правило, тягне за собою скасування судового рішення у справі.

Так, компетенційна складова відбиває, з одного боку, правильне застосування правил юрисдикції, а з іншого використання судом при розгляді та вирішенні справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством. Суд має дотримуватися норм законодавства щодо правил предметної і суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції. Тобто, суд, який розглядає справу, повинен бути належним з точки зору наявності у нього повноважень на розгляд конкретної справи.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час здійснення судочинства суд у своїй діяльності повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення підсудності за місцезнаходження чи місцем проживання відповідача (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції з розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз ч. 5 ст. 29 ГПК України свідчить про те, що передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

Як вбачається з матеріалів справи, між 30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (постачальник) укладено Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд-БГр-ЧерГЗ, а також Індивідуальний договір №БГр-21/22-ЧерГЗ. Індивідуальним договором сторони погодили поставку газу у плановому обсязі 260 600,00 тис.куб.м. за період з 01.10.2021 по 30.04.2022.

За умовами пункту 19 Індивідуального договору №БГр-21/22-ЧерГЗ від 30.09.2021 пункт поставки віртуальна торгова точка (ВТГ).

Відповідно до п.3.3. Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд-БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 передача та приймання природного газу здійснюється на ВТГ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС.

За наведеного, сторонами у Рамковому договорі купівлі-продажу природного газу №2рд-БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 та Індивідуальному договорі №БГр-21/22-ЧерГЗ від 30.09.2021 не визначено конкретного місця виконання договорів. Також із умов даних договорів не вбачається, що цей договори можливо виконувати лише у певному місці.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відтак, сторони при укладенні Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд-БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 та Індивідуального договору №БГр-21/22-ЧерГЗ від 30.09.2021 мали право визначити конкретне місце виконання договорів, що у подальшому дало б їм змогу звертатися до суду (за необхідності) за місцем його виконання.

Враховуючи, що сторонами в Рамковому договорі купівлі-продажу природного газу №2рд-БГр-ЧерГЗ від 30.09.2021 та Індивідуальному договорі №БГр-21/22-ЧерГЗ від 30.09.2021 не визначено конкретного місця виконання договорів, зміст договорів не свідчить, що його виконання можливе лише за конкретною адресою або у певному місці, параграфом 3 глави 2 розділу І ГПК України не передбачено територіальну юрисдикцію (підсудність) за домовленістю між сторонами, тобто договірну підсудність, суд дійшов висновку про те, що підсудність цієї справи визначається за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження відповідача.

Частиною 4 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі повинні міститься відомості щодо місцезнаходження юридичної особи (адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження:

- Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 4116

- Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України: пр. Гузара Любомира, 44, м. Київ, 03065

Таким чином, оскільки місцезнаходженням відповідачів є м. Київ, справа № 927/1122/22 належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду м.Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно з ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 27, 29, 31, 42, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Справу № 927/1122/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України (відповідач-2) про зобов`язання вчинити певні дії направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням відповідачів.

2. Справу № 927/1122/22 направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою http://www.court.gov.ua. або в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.В. Моцьор