РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2022Справа № 910/7291/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/7291/22

за позовом Акціонерного товариства Укртелеком в особі Київської міської філії АТ Укртелеком

до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст

про стягнення грошових коштів,

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

10 серпня 2022 року до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства Укртелеком в особі Київської міської філії АТ Укртелеком (позивач) надійшла позовна заява № 14-08/2 від 27.07.2022 року до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст (відповідач) про стягнення 154 765,13 грн., з них: безпідставно отримані кошти 142 377,12 грн (сто сорок дві тисячі триста сімдесят сім гривень 12 копійок), 3% річних 1 415,97 грн (одна тисяча чотириста п`ятнадцять гривень 97 копійок) та збитків від інфляції 15 091,97 грн (п`ятнадцять тисяч дев`яносто одна гривня 97 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 142 377,12 грн, сплачених позивачем за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020 з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів, оскільки з 19.11.2021 (дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19) такий договір вважається неукладеним, а відповідно, сплачені позивачем кошти підлягають поверненню відповідачем як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Крім того, за порушення виконання зобов`язання по поверненню коштів позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1415,97 грн та збитків від інфляції у розмірі 15 091,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7291/22, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 081, ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 року у справі № 910/7291/22 вручено уповноваженому представнику відповідача 22.08.2022 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 06.09.2022 року (включно).

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

08.09.09.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, направлений до суду засобами поштового зв`язку 01.09.2022, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на норми ст. 11, 509, 510, 526 Цивільного кодексу України та ст. 14, 15 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» та зазначивши, що набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 не припинило правовідношення, яке існувало між позивачем та відповідачем в період з вересня 2020 року по квітень 2021 року, оскільки, за даний період послуги з доступу відповідачем фактично були надані та спожиті позивачем, що додатково підтверджується актами наданих послуг № 1506 від 04.12.2020 та № 1507 від 31.12.2020, які підписані сторонами, а тому у позивача виник обов`язок щодо їх оплати. Отже, за доводами відповідача, фактичне надання ним послуг з доступу до об`єктів транспорту та їх споживання позивачем в період з вересня 2020 року по квітень 2021 року є достатньою та належною правовою підставою набуття відповідачем майна (отримання від позивача коштів за надані послуги).

14.09.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечив твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки господарські відносини між сторонами не були приведені у відповідність до вимог Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» шляхом укладання Договору з доступу до елементів інфраструктури об`єкту транспорту для розміщення кабелів електрозв`язку, не було врегульовано істотні умови такого договору, зокрема, не встановлено розмір плати за доступ до інфраструктури об`єкта транспорту, а отже, у зв`язку з відсутністю між сторонами укладеного договору з доступу, у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків, і відповідно мають застосовуватись наслідки неукладеного договору, тобто відповідач зобов`язаний повернути майно у вигляді грошових коштів в сумі 142 377,12 грн, набутих та збережених без достатньої правової підстави.

Судом встановлено, що в якості додатку до відзиву на позовну заяву відповідачем додане клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Судом встановлено, що клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін подане відповідачем з дотриманням строку, встановленого приписами ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 6 наведеної статті Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми (ціна позову 154 765,13 грн), розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Наведене, в свою чергу, свідчить про одночасне існування двох умов, визначених частиною 6 наведеної статті ГПК України, за наявності яких суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, які підлягають застосуванню судом при розгляді поданого відповідачем клопотання про розгляд справи № 910/7291/22 в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд відхиляє як безпідставні клопотання відповідача щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 року Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд розглядає дану справу з перевищенням встановленого ст. 248 Господарського процесуального кодексу України строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі директора філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком (сторона-2) та Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва Київавтошляхміст (сторона-1) був укладений Договір №12-16/438-24 про надання у користування місць в мережевих (кабельних) каналах для прокладення кабелів (далі Договір або Договір №12-16/438-24 від 02.01.2014).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторона-1 надає в користування стороні-2 місця в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів загальною довжиною 8587,32 м.п.

У п. 7.1 Договору у редакції додаткової угоди від 30.12.2016 № 3 сторони встановили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018 з правом пролонгації на 2 (два) роки. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його припинити, дія договору продовжується на наступні два роки на тих же умовах.

04.06.2017 набрав чинності Закон України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення доступу до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі для розташування технічних засобів телекомунікацій з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні, встановлює повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, визначає права та обов`язки осіб, які беруть участь у таких господарських відносинах.

З огляду на закінчення строку дії Договору та на виконання вимог Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (далі ПАТ Укртелеком) направило Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва Київавтошляхміст (далі - КП Київавтошляхміст) примірники проекту договору, однак останній відмовився від їх підписання.

Вважаючи, що КП Київавтошляхміст не вправі ухилятися від підписання договору, ПАТ Укртелеком звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до КП Київавтошляхміст про визнання договору з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) укладеним починаючи з 01.07.2019, за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

Заперечуючи проти первісних вимог, КП Київавтошляхміст звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою про зобов`язання АТ Укртелеком вчинити дії, шляхом демонтажу кабелів, які розміщені в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд, які перебувають на балансі КП "Київавтошляхміст".

Наведені первісний і зустрічний позови були предметом розгляду у справі Господарського суду міста Києва № 910/10184/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020, первісні позовні вимоги задоволені частково, визнано укладеним договір з доступу (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) між Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком та Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва Київавтошляхміст за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 у справі №910/10184/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи № 910/10184/19, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 в задоволенні первісних та зустрічних вимог відмовлено в повному обсязі.

В обґрунтування прийнятого рішення щодо первісних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до відповідача із пропозицією укласти договір з доступу, позивач за первісним позовом не дотримався передбаченого Законом України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж порядку укладення такого договору та не виконав умов, дотримання яких є необхідним під час процедури укладення договору з доступу, а саме не отримав технічні умови з доступу та не надав погоджену власником інфраструктури об`єкта доступу проектну документацію з доступу. Також суд зазначив, що як вбачається зі змісту проекту договору з доступу, надісланого позивачем відповідачу разом з листом від 10.06.2019 №14-10/139, умови щодо конкретного строку дії договору запропонований позивачем проект не містить.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки саме через неправомірні дії позивача за зустрічним позовом щодо відмови у видачі АТ Укртелеком технічних умов з доступу процедура укладення нового договору з доступу наразі триває, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом демонтувати кабелі, які розміщені в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд, які перебувають на балансі КП Київавтошляхміст, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, КП Київавтошляхміст звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 року у справі №910/10184/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу КП Київавтошляхміст на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 (повний текст рішення складено 20.10.2021) в частині відмови у задоволенні первісного позову набрало законної сили 10.11.2021.

Предметом позову у даній справі № 910/7291/22 є наявність або відсутність підстав для стягнення з КП Київавтошляхміст на користь АТ Укртелеком 142 377,12 грн безпідставно отриманих коштів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі № 910/7291/22, позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19 було встановлено припинення 30.06.2019 Договору №12-16/438-24 від 02.01.2014 та визнано укладеним Договір з доступу (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) між ПАТ Укртелеком та КП Київавтошляхміст за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19 залишено без змін, а тому 26.08.2020 вважався днем укладення між позивачем та відповідачем Договору з доступу в редакції АТ Укртелеком (далі Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020).

З огляду на визнання рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій укладеним Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020, а також з метою виконання своїх зобов`язань за цим договором, позивач здійснив на рахунок відповідача оплати за надання доступу за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 142 377,12 грн, а саме:

53 391,42 грн за надання доступу за вересень, жовтень, листопад 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 16971 від 04.12.2020;

17 797,14 грн за надання доступу за грудень 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 18493 від 30.12.2020;

17 797,14 грн за надання доступу за січень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1248 від 29.01.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за лютий 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2702 від 26.02.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за березень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5639 від 21.04.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за квітень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5638 від 21.04.2021.

Однак, за результатом нового розгляду справи № 910/10184/19, рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2021 позивачу було відмовлено в задоволені первісного позову по справі № 910/10184/19 про визнання договору укладеним.

Позивач вважає, що з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 відповідачу достовірно було відомо про безпідставне набуття та зберігання ним майна позивача, а саме грошових коштів в сумі 142 377,12 грн, оскільки згідно даного рішення Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020 вважається неукладеним.

Отже, на думку позивача, сплачені ним вищенаведеними платіжними дорученнями кошти на загальну суму 142 377,12 грн, в яких зазначено призначення платежу з посиланням на Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020, підлягають поверненню позивачу як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

27.10.2021 на адресу позивача надійшов лист відповідача №053/282/01-11/2732 від 21.10.2021, яким відповідач повідомив про те, що сплачені позивачем кошти - платіжним дорученням № 5638 від 21.04.2021 в сумі 17 797,14 грн за березень 2021 року та платіжним дорученням № 5639 від 21.04.2021 в сумі 17 797,14 грн за квітень 2021 року, - було зараховано відповідачем в рахунок погашення боргу за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014, а не за призначенням платежу, зазначеним у цих платіжних дорученнях - згідно Договору № 910/10184819 від 26.08.2020.

Листом № 14-10/366 від 11.11.21 позивач заперечив відповідачу таке зарахування, оскільки у вказаних платіжних дорученнях № 5638 та № 5639 від 21.04.2021 в призначенні платежу зазначено: за надання доступу за 03/2021 та за 04/2021 згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020.

Позивач зазначив, що судами, які розглядали справу № 910/10184/19, встановлено факт припинення з 01.07.2019 строку дії Договору № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року, а отже, у позивача відсутній обов`язок та правові підстави сплачувати відповідачу плату за цим Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року. Заборгованість позивача на 01.07.2019 по оплаті Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року була відсутня, що підтверджується платіжним дорученням № 12290 від 10.07.2018 (оплата за червень 2019 року) та актом надання послуг № 521 від 30.06.2019.

Претензією № 3253-ВИХ-КV-82С000-2022 від 08.02.2022 позивач повідомив відповідача про безпідставне користування грошовими коштами позивача та вимагав у строк до 16.02.2022 повернути сплачені за Договором № 910/10184/19 від 26.08.2020 кошти на загальну суму 142 377,12 грн. Проте відповідач не повернув такі кошти, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Приписами статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

04.06.2017 набрав чинності Закон України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

Стаття 1 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж містить, зокрема, визначення таких термінів:

- інфраструктура об`єкта транспорту - виробничо-технологічні комплекси і споруди авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового, трубопровідного транспорту, міського електротранспорту, що надаються або можуть надаватися власником інфраструктури об`єкта доступу у користування замовнику на договірних засадах;

- об`єкт доступу - об`єкти будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельна каналізація електрозв`язку, будинкова розподільна мережа;

- доступ до інфраструктури об`єкта доступу - право замовника на користування елементами інфраструктури об`єкта доступу для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу;

- договір з доступу - договір, укладений згідно з законодавством між власником інфраструктури об`єкта доступу і замовником про доступ до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування нею або її елементами для забезпечення можливості надання телекомунікаційних послуг замовником і отримання таких послуг їх споживачами, з урахуванням умов, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж забезпечення доступу до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється за такими принципами: 1) державне регулювання доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 2) доступ до інфраструктури об`єкта доступу виключно на договірній основі; 3) забезпечення недискримінаційного доступу замовника до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування ним; 4) доступність та відкритість інформації щодо можливості доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 5) забезпечення надання доступу до інфраструктури об`єкта доступу на строк не менше строку надання телекомунікаційних послуг споживачам; 6) ефективне користування інфраструктурою об`єкта доступу, доступ до якого є обмеженим.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

За змістом п. 2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами. На вимогу замовника або власника інфраструктури об`єкта доступу такі договори мають бути приведені у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги. За технічні засоби телекомунікацій, розміщені до дня набрання чинності цим Законом на елементах інфраструктури об`єктів доступу всіх форм власності, одноразова плата за доступ не справляється.

Отже, ст. 16 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж врегульовано порядок укладення договору доступу.

Водночас п. 2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачає продовження дії раніше укладених договорів, а також право сторін ініціювати приведення такого договору у відповідність до вимог ст. 16 цього Закону.

Положеннями Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері надання доступу до інфраструктури об`єктів транспорту для розташування технічних засобів телекомунікацій, в імперативному порядку визначено, що укладення договору з доступу можливе лише після видачі замовнику технічних умов з доступу та погодження власником інфраструктури об`єкта доступу проектної документації з доступу. Відповідний договір укладається у випадку виконання цих обов`язкових умов, на підставі письмового звернення замовника, з доданими у двох примірниках проектної документації та проекту договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили, встановлено такі обставини:

- оскільки позивачем за первісним позовом при зверненні до відповідача із пропозицією укласти договір з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів не виконано умов, дотримання яких є обов`язковими під час процедури укладення договору з доступу, а також враховуючи, що запропонований позивачем проект договору не відповідає вимогам п. 8 ч. 6 ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», вимоги позивача за первісним позовом про визнання укладеним договору з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів в редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139, задоволенню не підлягають;

- з 01.07.2019 Договір №12-16/438-24 припинив свою дію. Відтак, починаючи з 01.07.2019 у відповідача за зустрічним позовом був відсутній обов`язок сплачувати КП «Київавтошляхміст» плату за користування місцями в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів у розмірі, що була встановлена у Договорі №12-16/438-24.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини стосовно того, що Договір №12-16/438-24 від 02.01.2014 припинив свою дію з 01.07.2019 та обставини щодо відмови позивачу у визнанні Договору з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів (в редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) укладеним, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи № 910/7291/22, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України (глава 83 Цивільного кодексу України) регулює випадки набуття, збереження майна без достатніх правових підстав.

Згідно з приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України ).

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України ).

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21, відсутністю правової підстава вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому положення статті 1212 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі N 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі N 922/2413/19.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої стані 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17, від 10.04.2018 у справі №910/6129/17, від 05.04.2018 у справі №914/833/17, від 04.05.2018 у справі № 927/468/17.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 (була чинна станом на час здійснення перерахування коштів відповідачу) платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Згідно з п. 3.7 наведеної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу згідно платіжних доручень № 16971 від 04.12.2020, № 18493 від 30.12.2020, № 1248 від 29.01.2021, № 2702 від 26.02.2021, № 5639 від 21.04.2021, № 5638 від 21.04.2021 на загальну суму 142 377,12 грн, із зазначенням у "Призначенні платежу" про їх перерахування "згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.20", у визнанні укладеним якого позивачу відмовлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак підлягають поверненню позивачу.

У порушення норм ч. 1 ст. 1212 ЦК України відповідач не повернув сплачені позивачем грошові кошти у загальній сумі 142 377,12 грн.

Доводи відповідача про зарахування ним сплачених позивачем згідно платіжних доручень № 5639 від 21.04.2021, № 5638 від 21.04.2021 коштів в рахунок погашення боргу за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 суд визнає безпідставними, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили встановлено, що 01.07.2019 Договір №12-16/438- від 02.01.2014 припинив свою дію, а також встановлено, що починаючи з 01.07.2019 у АТ Укртелеком був відсутній обов`язок сплачувати КП Київавтошляхміст плату за користування місцями в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів у розмірі, що була встановлена у Договорі №12-16/438-24.

Твердження відповідача, що фактичне надання ним послуг з доступу до об`єктів транспорту та їх споживання позивачем у період з вересня 2020 року по квітень 2021 року є достатньою та належною правовою підставою набуття відповідачем майна (отримання від позивача коштів за надані послуги), судом відхиляються, враховуючи, що укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкту доступу є обов`язковим відповідно до положень ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, оскільки існує пряма вказівка Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж щодо обов`язковості укладення такого договору. Матеріали справи свідчать про те, що наразі сторонами вчиняються дії щодо врегулювання на договірній основі (як того вимагають положення законодавства) питання надання АТ Укртелеком доступу до елементів інфраструктури об`єкту доступу, проте докази укладення сторонами відповідного договору після припинення дії Договору №12-16/438-24 від 02.01.2014, в матеріалах справи відсутні.

Суд також зазначає, що заборгованість позивача за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року (про яку стверджує відповідач) не є предметом позову у даній справі № 910/7291/22.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 142 377,12 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені позивачем згідно договору, у визнанні укладеним якого позивачу відмовлено у судовому порядку.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних 1 415,97 грн та збитків від інфляції 15 091,97 грн за період з 17.02.2022 по 24.06.2022.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).

Суд звертає увагу, що строк повернення безпідставно одержаних коштів не встановлено.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з претензією № 3253-ВИХ-КV-82С000-2022 від 08.02.2022, відповідно до якої вимагав у строк до 16.02.2022 повернути безпідставно отримані кошти на загальну суму 142 377,12 грн. Направлення наведеної претензії відповідачу підтверджується доданими до позовної заяви копіями накладної № 952 від 08.02.2022 та опису вкладення у цінний лист № 952 від 08.02.2022.

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наведений позивачем у додатку до позовної заяви, судом встановлено, що позивачем вірно визначено період прострочення, проте суми 3% річних та інфляційних втрат розраховані не вірно.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що сума 3% річних становить 1 497,89 грн, а інфляційних втрат - 20 044,66 грн.

Разом з тим, частиною другою статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відтак, оскільки суд не може виходити за межі вимог позивача щодо стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, то стягненню з відповідача підлягають 1 415,97 грн 3% річних та 15 091,97 грн інфляційних втрат за розрахунком позивача.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними і допустимими доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 77, 76, 78, 79, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст (ідентифікаційний код 03359018; адреса: 01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 2) на користь Акціонерного товариства Укртелеком (ідентифікаційний код 21560766; адреса: 01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18) в особі Київської міської філії АТ Укртелеком (ідентифікаційний код 01189910; адреса: 01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40) грошові кошти: безпідставно отримані кошти 142 377,12 грн (сто сорок дві тисячі триста сімдесят сім гривень 12 копійок), 3% річних 1 415,97 грн (одна тисяча чотириста п`ятнадцять гривень 97 копійок), інфляційних втрат 15 091,97 грн (п`ятнадцять тисяч дев`яносто одна гривня 97 копійок) та судовий збір 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.12.2022р.

Суддя О.В. Котков