ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022м. ДніпроСправа № 904/2809/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА"

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення заборгованості за договорами поставки

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Юрченко В.В.

Представники:

Позивача - Ткаченко Є.В.

Відповідача - не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 1 796 067,65 грн. - основного боргу, 365 532,22 грн. - пені, 671,29 грн. - 3% річних, 308 559,54 грн. - індексу інфляції, 37 062,46 грн. - судового збору, 91 000,00 грн. - витрат на адвокатську допомогу.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що в п. 7.4. спірних Договорів сторони погодили, що за порушення строків оплати за поставлений товар, Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Однак, сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 ГК України є підставою для сплати Відповідачем штрафних санкцій та не встановлено конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені). Договори, які є підставою для застосування договірної неустойки, містять не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачено різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 ГК України. Частиною 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається Позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені. Щодо адвокатських послуг, Відповідач зазначає, що укладений сторонами правочин (договір про надання правової допомоги) за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України). Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочинну, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18). У договорі про надання правової допомоги не визначено розміру гонорару, а тому сума 91 000, 00 грн. є необґрунтованою та непідтвердженою. При визначені суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановити їх дійсність та необхідність), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем надано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка, судячи з її змісту, не вимагала значних витрат часу на її складання, клопотання про долучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката.

Від Позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що умовами укладених Договорів передбачено, що Покупець (Відповідач) сплачує Постачальнику (Позивачеві) штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Тобто, в Договорі конкретно не вказаний розмір неустойки, який Позивач має право застосувати до Відповідача, тому Позивач має право застосувати штрафні санкції передбачені діючим законодавством України. У частині 1 ст. 230 ГК України зазначено, що штрафними санкціями вважається неустойка, штраф та пеня як три окремі види санкцій. ВГСУ у п. 48 листа від 07.04.2008р. № 01-8/211 зазначає: "Оскільки ГК України не містить визначення неустойки, штрафу та пені, які сплачуються у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, слід виходити із визначень, наведених у ЦК України. При цьому слід врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України неустойка (штраф, пеня) може бути лише грошовою сумою і не може бути іншим майном. У відзиві Відповідач зазначає про необґрунтованість розміру адвокатського гонорару, вважає його значно завищеним, з цього приводу Позивач зазначає, що у п. 5.2. Договору про надання правової допомоги передбачено, що розмір гонорару та порядок його сплати визначається угодою про узгодження розміру гонорару. Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги передбачено фіксований розмір гонорару адвоката, який складає 91 000,00 грн. В договорі та Додатковій угоді зазначено перелік видів правової допомоги при розгляді даної справи. Платіжним дорученням № 873 підтверджено сплату адвокату гонорару в розмірі 91 000,00 грн.

У судовому засіданні досліджено надані до матеріалів справи докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Сторони уклали Договори про закупівлю товару № 451/13/201Е від 20.05.2020, № 930/13/489В від 05.01.2021, № 116/13/38В від 03.03.2021, № 6/13/486В від 18.01.2021, № 351/13/224В від 02.06.2021, № 350/13/223В від 02.06.2021, № 529/13/329В від 21.08.2021, № 113/13/40В від 03.03.2021, за п. 1.1. яких Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити Покупцеві (Відповідачеві) товар, зазначений в п. 1.2. Договору, а Покупець прийняти і оплатити такий товар.

Товар, який поставляється відповідно до цього Договору, сплачується Покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (п. 4.1. Договорів).

Покупець здійснює оплату отриманої партії Товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (п. 4.2. Договорів № 451/13/201Е,№ 930/13/489В, № 116/13/38В, № 6/13/486В, № 351/13/224В, № 350/13/223В, № 113/13/40В).

Покупець здійснює оплату отриманої партії Товару по факту його поставки протягом 30-ти календарних днів (п. 4.2. Договору № 529/13/329В).

Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад ( п. 5.4. Договорів).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань (п. 7.1. Договорів).

За порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених Договором, покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України (п. 7.4. Договору № 451/13/201Е).

За порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених Договором, покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Сторони в цьому Договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми (п. 7.4. Договорів № 930/13/489В, № 116/13/38В, № 6/13/486В, № 351/13/224В, № 350/13/223В, № 529/13/329В, № 113/13/40В).

За Договором № 451/13/201Е від 20.05.2020 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 17 414,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 769 від 15.03.2021 та ТТН № Р769 від 15.03.2021, підписаними сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунок № 1192 від 15.03.2021 на суму 17 414,40 грн.

Відповідач виставлений рахунок не оплатив.

За Договором № 930/13/489В від 05.01.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 583 676,88 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 3344 від 29.10.2021 на суму 138 878,52 грн., № 3569 від 17.11.2021 від 126 652,68 грн., № 165 від 21.01.2022 на суму 263 317,68 грн., № 36 від 10.01.2022 на суму 54 828,00 грн. та ТТН: № Р3344 від 29.10.2021, № Р3569 від 17.11.2021, № Р165 від 21.01.2022, № Р36 від 10.01.2022, підписаними сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунки: № 4521 від 29.10.2021 на суму 138 878,52 грн., № 4876 від 17.11.2021 на суму 126 652,68 грн., № 260 від 21.01.2022 на суму 263 317,68 грн., № 79 від 10.01.2022 на суму 54 828,00 грн.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив.

За Договором № 116/13/38В від 03.03.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 23 035,80грн., що підтверджується видатковою накладною № 163 від 21.01.2022 на суму 23 035,80 грн. та ТТН № Р163 від 21.01.2022, підписаними сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунок № 257 від 21.01.2022 на суму 23 035,80 грн.

Відповідач виставлений рахунок не оплатив.

За Договором № 6/13/486В від 18.01.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 399 062,88 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 164 від 21.01.2022 на суму 178 778,04 грн., № 37 від 10.01.2022 на суму 20 445,60 грн., № 3571 від 17.11.2021 на суму 30 668,40 грн., № 3570 від 17.11.2021 на суму 1 226,40 грн., № 2400 від 05.08.2021 на суму 167 944,44 грн. та ТТН: № Р164 від 21.01.2022, № Р37 від 10.01.2022, № Р3571 від 17.11.2021, № Р3570 від 17.11.2021, № Р2400 від 05.08.2021, які підписані сторонами без зауваження.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунки: № 259 від 21.01.2022 на суму 178 778,04 грн., № 80 від 10.01.2022 на суму 20 445,60 грн., № 5171 від 17.11.2021 на суму 30 668,40 грн., № 4877 від 17.11.2021 на суму 1 226,40 грн., № 3528 від 05.08.2021 на суму 167 944,44 грн.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив.

За Договором № 351/13/224В від 02.06.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 264 798,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1941 від 24.06.2021 на суму 264 798,00 грн. та ТТН № Р1941 від 24.06.2021, підписані сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунок № 2903 від 24.06.2021 на суму 264 798,00 грн.

Відповідач виставлений рахунок не оплатив.

За Договором № 350/13/223В від 02.06.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 478 998,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 1946 від 24.06.2021 на суму 257 533,20 грн., № 31742 від 11.10.2021 на суму 159 364,80 грн., № 4028 від 28.12.2021 на суму 62 100,00 грн. та ТТН: № Р1946 від 24.06.2021, № Р3142 від 11.10.2021, № Р4028 від 28.12.2021, підписані сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунки: № 2908 від 24.06.2021 на суму 257 5833,20 грн., № 2909 від 11.10.2021 на суму 159 364,80 грн., № 4620 від 28.12.2021 на суму 62 100,00 грн.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив.

За Договором № 529/13/329В від 21.08.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 49 320,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 239 від 27.01.2022 на суму 27 060,00 грн., № 4027 від 28.12.2021 на суму 22 260,00 грн. та ТТН: № Р239 від 27.01.2022, № Р4027 від 28.12.2021, підписані сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунки: № 265 від 27.01.2022 на суму 27 060,00 грн., № 5678 від 28.12.2021 на суму 22 260,00 грн.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив.

За Договором № 113/13/40В від 03.03.2021 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 64 236,48 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 4024 від 24.12.2021 на суму 20 438,88 грн., № 3349 від 29.10.2021 на суму 43 797,60 грн. та ТТН Р4024 від 24.12.2021, № Р3349 від 29.10.2021, підписані сторонами без зауважень.

За поставлену продукцію Позивач виставив рахунки: № 5671 від 24.12.2021 на суму 20 438,88 грн., № 4884 від 29.10.2021 на суму 43 797,60 грн.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив.

Відповідач частково сплачував за поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього утворився борг за Договорами про закупівлю товару № 451/13/201Е від 20.05.2020, № 930/13/489В від 05.01.2021, № 116/13/38В від 03.03.2021, № 6/13/486В від 18.01.2021, № 351/13/224В від 02.06.2021, № 350/13/223В від 02.06.2021, № 529/13/329В від 21.08.2021, № 113/13/40В від 03.03.2021 на загальну суму 1 796 067,65 грн.

23.09.2021 Позивач на офіційну електрону пошту Відповідача направив претензію № 04/21-798 про оплату 1 753 325,81 грн. заборгованості з ПДВ, а також 33 634,99 грн. штрафних санкцій за порушення термінів оплати.

09.12.2021 Позивач на електрон пошту Відповідача направив претензію № 1017 про оплату 1 312 818,08 грн. заборгованості.

29.04.2022 Позивач на електрон пошту Відповідача направив претензію № 242 про оплату 1 796 067,65 грн. заборгованості.

За даними Позивача претензії залишені без відповіді.

На прострочений борг Відповідача, Позивач за період з 14.05.2022 по 25.08.2022 нарахував пеню 365 532,22 грн., 3 % річних 671,29 грн., індекс інфляції за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року 308 559,54 грн.

Нарахування проводилися за кожною видатковою накладною окремо.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару, наявність у Відповідача боргу перед Позивачем, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України),

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав. Перевіривши надані до матеріалів справи доводи і докази, суд частково погоджується з кожною зі сторін.

Так, надані Сторонами документи (докази) (Договори, видаткові накладні, ТТН, рахунки, відзив, відповідь на відзив) свідчать про належне виконання Позивачем договірних зобов`язань та прострочку Відповідача в оплаті поставленого товару. Крім того, беручи до уваги, що у відзиві Відповідач не заперечує суму основного боргу, суд визнає обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи вимогу про стягнення 1 796 067,65 грн. основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується із запереченнями Відповідача з приводу пені.

Так, п. 7.4. Договорів встановлено, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених Договором, покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті (ч.3 ст. 231 ГК України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст. 231 ГК України).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (ч.5 ст. 231 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст. 231 ГК України).

З аналізу положень ст. 231 ГК України вбачається, що ч. 2 ст. 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у ч. 2 ст. 231 ГК України.

Частиною 4 ст. 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення ч. 6 ст. 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за ч. 2 ст. 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", ч. 14-16 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв ", ч. 2 ст. 36 Закону України "Про телекомунікації ".

Як зазначено в п.6.31 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/4156/18 від 10.12.2019, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 365 532,22 грн. на підставі ст. 231 ГПК та п. 7.4. Договору.

Як вже зазначено вище, пунктом 7.4. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених Договором, покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України

Між тим, ч. 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається Позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а, відтак, не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки 3% річних та індексу інфляції проведено вірно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі: 1 796 067,65 грн. основного боргу, 671,29 грн. 3 % річних, 308 559,54 грн. індексу інфляції, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 91 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження надання правничої допомоги Позивач до позову додав: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.08.2020, Договір про надання правової допомоги № 8 від 25.08.2022, Додаткову угоду до Договору № 8 про оплату юридичних послуг від 25.08.2022, платіжне доручення № 873 від 30.08.2022 на суму 91 000,00 грн., ордер серії АЕ № 1145113 від 25.08.2022.

25.08.2022 Адвокат Ткаченко Є.В. та Клієнт ТОВ "ДЕТ-ЮА" уклали договір про надання правової допомоги № 8 (далі Договір № 8), за п. 1.1. якого в порядку і на умовах Договору, Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу як представника в господарському судочинстві, в державних установах різної організаційно-правової форми та підпорядкованості в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та наданні інших видів правової допомоги клієнту та визначається угодою про узгодження розміру гонорару (п. 5.1. Договору № 8).

Порядок встановлення, розмір гонорару та порядок його сплати визначається угодою про узгодження розміру гонорару (п. 5.2. Договору № 8).

За результатами надання правової допомоги складається акт про надання правової допомоги, що підписується Сторонами (п. 5.5. Договору № 8).

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного його виконання (п. 10.1. Договору № 8).

Дія Договору припиняється його належним виконанням (п. 10.2. Договору № 8).

25.08.2022 Адвокат та Клієнт уклали додаткову угоду до договору № 8 про оплату юридичних послуг, у якій останні погодили, що згідно Договору про надання юридичної допомоги (послуг) № 8 від 25.08.2022 Клієнт зобов`язаний внести оплату за надання юридичних послуг в сумі 91 000,00 грн. до початку виконання Договору.

Відповідно до платіжного доручення № 873 від 30.08.2022 Клієнт перерахував Адвокатові 91 000,00 грн.

Згідно з Актом про надання правової допомоги від 30.08.2022 послуги передбачені Договором про надання правової допомоги надані своєчасно, якісно та в повному обсязі у відповідності до умов Договору про надання правової допомоги № 8 від 25.08.2022. Будь-яких претензій по виконанню Договору про надання правової допомоги сторони не мають. Вартість послуг сплачена у відповідності до умов Договору про надання правової допомоги та угоди про узгодження розміру гонорару.

Відповідно до п. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Стосовно вимог Позивача про стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу, суд вважає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини Позивача з Адвокатом стосовно надання правової допомоги і, по-друге, це процесуальна вимога про оплату наданих послуг Відповідачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Позивач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката.

Стосовно другої площини питання, що розглядається, то згідно з положенням ГПК України, стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою Відповідачем наданих Позивачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг Позивачем не має беззаперечного статусу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вивчивши надані сторонами документи (докази), беручи до уваги відзив Відповідача, складність справи, характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що вартість витрат на надання юридичних послуг (правової допомоги) при вирішенні спору у даній справі завищено, стягненню з Відповідача підлягають 17 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, решта витрат не підлягають розподілу.

Частиною 4 ст. 129 ГПК встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: … у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2, код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА" (03680, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4-А, код 36029113) 1 796 067,65 грн. основного боргу, 671,29 грн. 3 % річних, 308 559,54 грн. індексу інфляції, 31 579,48 грн. судового збору, 17 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК країни, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 19.12.2022.

Суддя С.Г. Юзіков