ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 рокуСправа № 912/948/22

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Гунько О.Є. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/948/22

за позовом: Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, вул. Перспективна, 32-а, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000,

до відповідача: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), просп. Дмитра Яворницького, 21-а, м. Дніпро, 49027

про стягнення 504 583,95 грн,

Представники:

від позивача - Сивець О.І., самопредставництво, трудовий договір від 04.01.2022, посадова інструкція;

від відповідача - Ватульов В.А., самопредставництво, витяг з ЄДР, наказ про призначення №1239-к від 24.03.2022.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (далі - КП "Теплокомуненерго", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач) про стягнення заборгованості за отриману послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 504 583,95 грн, з яких: 408 642,52 грн основного боргу, 51 724,07 грн пені, 3% річних 6 213,61 грн та 38 003,75 грн інфляційних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування підстав позову зазначено про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати теплової енергії, отриманої за договором про закупівлю теплової енергії № 721 від 28.12.2021.

Ухвалою господарського суду від 22.08.2022 за поданим позовом відкрито провадження у справі № 912/948/22 за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідачем позовні вимоги заперечено повністю, про що до справи подано відзив на позов, з тих підстав, що розпорядники бюджетних коштів, до яких відноситься відповідач, беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, та в межах відповідного розрахункового періоду. Відповідач вказав на відсутність зі сторони позивача дій з досудового врегулювання спору, зазначив про відсутність доказів на підтвердження направлення позивачем актів виконаних робіт і, як наслідок - наявність прострочення кредитора, повідомив про настання форс-мажорних обставин (введення воєнного стану), що підтверджено листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Позивач у відповіді на відзив з приводу заперечень відповідача навів наступне: договір укладено із застосуванням процедури закупівлі, тоді як за відсутності фінансування проведення процедури закупівлі не є можливим; згідно умов укладеного договору встановлено строк його дії в частині розрахунків - до їх повного здійснення; послуги надавались протягом 2021 року, а тому посилання на введення воєнного стану в 2022 році є безпідставним; відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконання; відповідач намагався провести оплату та подавав відповідні документи до казначейської служби, що свідчить про наявність у нього всього необхідного пакету документів, включаючи акт наданих послуг і рахунок-фактури; позивач здійснював досудове врегулювання спору, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист.

Згідно заперечень на відповідь на відзив, відповідачем вказано на фактичну неможливість сплати за послуги постачання теплової енергії у 2022 році, з урахування норм бюджетного законодавства, та зазначено про належне підтвердження форс-мажорних обставин, що є підставою для звільнення від штрафних санкцій. Крім того, згідно поданих заперечень відповідач вказує на відсутність повноважень у представника КП "Теплокомуненерго" представляти інтереси позивача в суді.

20.09.2022 розпочато підготовче засідання, в якому оголошено перерву до 11.10.2022.

11.10.2022 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з повітряною тривогою, з підстав чого суд ухвалою від 11.10.2022 призначив підготовче засідання на 01.11.2022.

В підготовчому засіданні 01.11.2022 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.11.2022.

24.11.2022 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті, в якому оголошено перерву до 14.12.2022.

14.12.2022 продовжено судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано повністю, представником відповідача заперечено проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, які наведено в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, судом встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

28.12.2021 між КП "Теплокомуненерго" (Учасник) та Південно-Східним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (Замовник) укладено договір про закупівлю теплової енергії № 721 (далі - Договір), за умовами якого Учасник зобов`язується у 2021 році надавати Замовнику теплову енергію магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами у відповідності з діючими нормами, а Замовник зобов`язався оплачувати отриману теплову енергію (а.с. 8-10).

Договір укладено за результатами закупівлі, найменування предмета закупівлі: "ДК 021:20-8 - "Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" (теплова енергія), по переговорній процедурі згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до Договору: місце поставки - Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, буд. 138; строк поставки - з 01.01.2021 до 31.12.2021; кількість - 223,73 Гкал; ціна Договору - 462 869,12 грн.

Договором передбачено, що тариф на теплову енергію вироблену котельнями з використанням природного газу, яку виробляє КІІ "Теплокомуненерго" від газових котелень для потреб бюджетних організацій, становить за 1 Гкал теплової енергії:

з 01.01.2021 до 08.12.2021 - 1312,78 грн, крім того ПДВ 262,56 грн, разом до сплати 1575,34 грн, відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 21 грудня 2020 року № 671;

з 09.12.2021 до 31.12.2021 - 3780,34 грн, крім того ПДВ 756,07 гри, разом до сплати 4536,41 грн, відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 9 грудня 2021 року № 932.

Копії вказаних рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради долучено до матеріалів справи (а.с. 6, 7).

Договором визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за фактично надану теплову енергію вноситься не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим на підставі рахунку та акту. (пункт 4.2.).

За Договором, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором. За несвоєчасну оплату Замовник сплачує пеню в розмірі 0,75% з простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня. (пункти 8.1., 8.2.).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року.

В пункті 11.2. сторони домовилися, що відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 Господарського кодексу України, умови цього Договору в частині надання теплової енергії застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання і діють з 01.01.2021 року включно, а у частині розрахунків за поставлену теплову енергію - до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

До Договору між сторонами складено Акт звіряння розрахунків № 1 від 29.12.2021, за змістом якого позивачем надано відповідачу теплову енергію за період з.01.01.2021 по 28.12.2021 в кількості 221,8928 Гкал на загальну суму 408 642,52 грн з ПДВ (а.с. 5).

Позивачем складено Акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 408 642,52 грн та оформлено рахунок-фактуру на вказану суму (а.с. 25,26).

Згідно листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.08.2022, повідомлено про відхилення Казначейством документів для реєстрації бюджетного зобов`язання за Договором та вказано, що Управління підтверджує фактичне отримання послуг з постачання теплової енергії у січні-грудні 2021 року відповідно до акта № 1 від 29.12.2021 до Договору (а.с. 4).

Відсутність оплати стало підставою звернення до суду з позовом у дані справі.

Норми права, застосовані судом.

За приписами статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобов`язання, яке виникло на підставі договору, передбачає настання правових наслідків, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та нарахувань згідно ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання (ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України).

В ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Договір енергопостачання є консенсуальним, двостороннім та оплатним. Об`єктом договору постачання енергетичними та іншими ресурсами може виступати електрична і теплова енергія, природній газ, вода, нафта та інші ресурси, які надаються споживачеві (абонентові) через приєднану мережу електропроводів, трубопроводів тощо.

Згідно Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до статті 25 названого Закону теплопостачальна організація зобов`язана забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Основними обов`язками споживача теплової енергії відповідно до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії та додержання вимог договору і нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 затверджено Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила), які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Пунктом 2 Правил встановлено, що Правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Правилами передбачено, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (п. 29).

Споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).

Окрім того, за ч. 2 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, у тому числі, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Предметом регулювання вказаного Закону є, зокрема, відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами (ч. 1 ст. 2).

Індивідуальним споживачем згідно ст. 1 Закону, є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За правилами Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч. 1-4 ст. 13).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 2 ст. 86).

Частиною 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотивована оцінка доводів сторін та поданих доказів.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі укладеного Договору про закупівлю теплової енергії № 721 від 28.12.2021 між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в силу яких КП "Теплокомуненерго" зобов`язалось надавати Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) теплову енергію магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на об`єкт нерухомого майна по вул. 6-го Грудня, 138 в м. Олександрія Кіровоградської області, а відповідач зобов`язався оплачувати отриману теплову енергію.

Згідно умов Договору, строк поставки теплової енергії визначено з 01.01.2021 до 31.12.2021.

Застосування умов Договору до відносин, які виникли до його укладення, передбачено та узгоджується із положеннями ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 р. у справі № 910/12510/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020р.у справі № 7128916/17-ц викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару.

Згідно Акта звіряння розрахунків від 29.12.2021, підписаним обома сторонами, підтверджено споживання відповідачем теплової енергії за період січень-грудень 2021 року на загальну суму 408 642,52 грн.

Згідно відзиву на позов, відповідач не заперечив та не спростував факт постачання теплової енергії у вказаний період на зазначену суму, однак вказав, що за відсутності акта та рахунку згідно Договору наявне прострочення кредитора, оскільки умови Договору передбачають оплату на підставі рахунку і акта.

Суд відхиляє наведенні твердження відповідача, оскільки, як вже зазначено, між сторонами підписано Акт звіряння розрахунків, за змістом якого фіксується період, об`єм та ціна наданих послуг з постачання електричної енергії.

Тобто, згідно вказаного акта обидві сторони підтверджують фактичне надання послуг.

Слід також врахувати, що основною ознакою надання послуги є її споживання в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (ст. 901 Цивільного кодексу України). Тобто, послуга не матеріалізується.

Щодо рахунку, то за своєю природою рахунок на оплату не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік", а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. На вказане неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29.04.2020 у справі № 915/641/19.

І хоча в пункті 4.2. Договору й зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку та акта", вказане не змінює строк оплати, який встановлено зазначеним пунктом, а саме - не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Також суд вважає слушним посилання позивача на Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення платежів, затверджених Наказом Державної казначейської служби України 19.07.2019 №213, відповідно до яких серед документів для оплати інших енергоносіїв та інших комунальних послуг передбачено подання рахунку та акта наданих послуг.

Як слідує з листа відповідача до позивача від 05.08.2022, підставою для відхилення Казначейством пакету документів відповідача, які подавались для оплати за Договором, стало виявлення помилки по пункту 5.4. Договору щодо зазначеного строку поставки. Про відсутність в переліку поданих відповідачем до Казначейства всіх необхідних документів не зазначено.

Щодо заперечень відповідача стосовно бюджетного законодавства, суд зазначає наступне.

За нормами ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом енергоносіїв у межах встановлених відповідним головним розпорядником бюджетних коштів обґрунтованих лімітів споживання (ч.3).

За наявності простроченої кредиторської заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), стипендій, а також за спожиті комунальні послуги та енергоносії розпорядники бюджетних коштів у межах бюджетних асигнувань за загальним фондом не беруть бюджетні зобов`язання та не здійснюють платежі за іншими заходами, пов`язаними з функціонуванням бюджетних установ (крім захищених видатків бюджету, визначених статтею 55 цього Кодексу), до погашення такої заборгованості (ч. 4).

Якщо обсяги власних надходжень бюджетних установ перевищують відповідні витрати, затверджені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), розпорядник бюджетних коштів передбачає спрямування таких надпланових обсягів у першу чергу на погашення заборгованості з оплати праці, нарахувань на заробітну плату, стипендій, комунальних послуг та енергоносіїв (ч. 9).

Тобто, приписи Бюджетного кодексу України встановлюють певні особливості для здійснення оплати комунальних послуг, які спрямовані на забезпечення сплати комунальних послуг чи заборгованості по ним.

Однак, відповідач, посилаючись на окремі положення Бюджетного кодексу України, не враховує правову природу зобов`язань, які у нього виникли відносно позивача, а саме розрахунок за спожиті комунальні послуги - постачання теплової енергії.

Суд також вказує, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи наявності підстав для стягнення з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь КП "Теплокомуненерго" заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором № 721 від 28.12.2021 за період січень-грудень 2021 року в розмірі 408 642,52 грн.

Як зазначено вище, порушення зобов`язання є підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені, штрафу) та нарахувань відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України .

Позивач згідно поданого позову просить стягнути з відповідача 51 724,07 грн пені, 6 213,61 грн 3% річних та 38 003,75 грн інфляційних нарахувань за період прострочення з 01.01.2022 по 04.07.2022.

Поряд з цим, позивачем не враховано приписи підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 17.03.2020 № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до яких на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

З підстав наведеної норми та оскільки надані позивачем послуги є житлово-комунальними в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та враховуючи встановлення з 19.12.2020 до 31.12.2022 на території України карантину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 і відсутність будь-яких виключень відносно суб`єкта споживання (фізична чи юридична особа) згідно Закону від 17.03.2020 № 530-IX, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені.

За ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Формулювання наведеної статті орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Враховуючи наведене, заборона на застосування неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, про яку зазначено вище, не розповсюджується на нарахування згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд відхиляє посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, що за твердженням останнього звільняє від відповідальності, враховуючи наступне.

Є загальновідомими обставини введення в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Верховною Радою України 24.02.2022 Законом №2102-ІХ. В подальшому воєнний стан продовжено та він є діючим на момент розгляду справи.

Згідно листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" .

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Водночас, виходячи з аналізу ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України, звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

У даному випадку відповідачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконати зобов`язання внаслідок військової агресії Російської федерації проти України та введення воєнного стану.

Окрім того, згідно умов Договору строк оплати настав ще до введення воєнного стану, тоді як введення воєнного стану не звільняє споживачів від оплати комунальних послуг.

За вказаних обставин та враховуючи підтвердження матеріалами справи прострочення відповідачем оплати отриманої теплової енергії, є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що останнім не враховано граничний строк оплати згідно п. 4.2. Договору. За наведеним пунктом встановлено, що оплата за фактично надану теплову енергію вноситься не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Оскільки загальний період надання послуг включає в себе, у тому числі грудень 2021 року, тоді як по окремим календарним місяцям 2021 року не є можливим виокремити конкретну помісячну суму, суд вважає підтвердженим граничний термін виконання заявленої до стягнення суми до 15.01.2022.

Оскільки 15.01.2022 та 16.01.2022 є вихідними днями (субота і неділя) та враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України щодо визначеного порядку закінчення строку, правильним періодом прострочення в межах періоду розрахунку позивача є з 18.01.2022 по 04.07.2022.

Розмір 3% річних за вказаний період на суму простроченого платежу 408 642,52 грн становить 5 642,63 грн.

Щодо розрахунку інфляційних суд зазначає, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Отже, в межах періоду розрахунку позивача є правильним наступний розрахунок інфляційних втрат: з лютого по травень 2022 (позивач визначає період прострочення по 31.05.2022) на суму 408 642,52 грн, що становить 50 748,67 грн інфляційних. Однак, позивач заявляє до стягнення 38 003,75 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявленої до стягнення суми.

З підстав вищевикладеного в сукупності, позовні вимоги КП "Теплокомуненерго" до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) підлягають частковому задоволенню в сумі: 408 642,52 грн основного боргу, 5 642,63 грн 3% річних та 38 003,75 грн інфляційних. У задоволенні позову в іншій частині суд відмовляє.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність повноважень представника позивача, оскільки згідно наданого до матеріалів справи трудового договору від 04.01.2022 передбачено повноваження відповідної особи представляти інтереси підприємства в усіх судах України, що узгоджується з ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України.

Також не впливає на розгляд справи відсутність досудового врегулювання пору, на що звертає увагу відповідач, так як вказане не є обов`язковим. У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 зазначено, що:

можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, утому числі досудового врегулювання спору;

обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист;

обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Судові витрати.

Згідно правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат сторони не заявляють.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (просп. Дмитра Яворницького, 21-а, м. Дніпро, 49027, ідентифікаційний код 43314918) на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. Перспективна, 32-а, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000, ідентифікаційний код 00185330) 408 642,52 грн основного боргу, 5 642,63 грн 3% річних та 38 003,75 грн інфляційних втрат, а також 6 784,33 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Комунальному підприємству "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради () та Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) (через систему "Електронний суд").

Повне рішення складено 21.12.2022.

Суддя В.В.Тимошевська