УХВАЛА

м. Київ

20.12.2022Справа № 910/8719/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про забезпечення позову

у справі №910/8719/22

За позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

До 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій"

2) Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" (далі - відповідач-1) та Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач-2) про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам іпотечного договору №18106z109 та положенням ст. 9, 12 Закону України "Про іпотеку" відповідачем-2, як іпотекодавцем, без згоди позивача, як іпотекодержателя, було передано майно (будівля центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літера А) у користування відповідачу-1 згідно договору найму від 20.11.2015, а тому позивач просить визнати такий договір недійсним (встановити нікчемність), застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов`язати відповідача-1 звільнити будівлю, що є предметом іпотеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

02.12.2022 до відділу діловодства суду представником Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить:

1) накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України", а саме: - будівля центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317, 00 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 літера А;

2) передати Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код: 00032112) на зберігання будівлю центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317, 00 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10, літера А;

3) заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" (ідентифікаційний код 39564275), Багатопрофільному підприємству "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код: 00032112) у реалізації його права володіння та користування будівлею центру сімейного дозвілля (літ. А), загальною площею 7317, 00 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10;

4) заборонити державним реєстраторам, органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно реєстрацію права власності, зміну відомостей про власника майна), державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, яке належить на праві власності Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код: 00032112), а саме: - будівля центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317, 00 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 літера А.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, з 22.09.2022 Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" є власником будівлі центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Малиновського Маршала, буд. 24/10 літ. А, водночас спірний договір найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 надає Товариству з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" (в якості наймача) повноваження щодо володіння, користування, розпорядження та відчуження об`єкта нерухомого майна (за згодою наймодавця) тощо. За твердженням позивача, реалізація вказаних прав з боку відповідача очевидно має наслідком погіршення, руйнування, зміну стану нерухомого майна, а також його відчуження на користь третіх осіб на момент виконання рішення у даній справі.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється після виходу судді з відпустки.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, якщо особа звернулася до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 та від 26.10.2020 у справі №907/477/20.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

При цьому, суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Водночас, сам лише факт укладення 20.11.2015 між відповідачами договору щодо передачі в найм нерухомого майна, яке, за твердженням позивача, з 22.09.2022 належить Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України", не є належними доказами реального завдання позивачу збитків (у вигляді погіршення, руйнування, зміну стану нерухомого майна) та/або відчуження майна.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що такі твердження заявника є лише припущеннями, не підтвердженими вірогідними засобами доказування.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що у поданій заяві, міститься лише посилання на потенційне порушення прав позивача, без доведення необхідності термінового забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, передачі майна на зберігання позивача, заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майно.

Крім того, згідно з частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №925/1159/19, від 07.05.2020 у справі №910/11739/19 та від 16.04.2020 у справі №910/18680/19.

Позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

В даному випадку, позивачем заявлено вимоги про зобов`язання відповідача-1 звільнити будівлю, що є предметом іпотеки, в той же час у заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити відповідачам та третім особам чинити Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" перешкоди у реалізації його права володіння та користування нерухомим майном, а відтак, в такому випадку, забезпечення позову буде по своїй суті, з однієї сторони, частково тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до прийняття рішення по суті, що не узгоджується з вимогами процесуального законодавства, а з іншої сторони, порушить баланс інтересів всіх учасників спору.

Дані висновки суду підтверджуються і тим, що заява про вжиття заходів забезпечення позову мотивована тими самими фактичними обставинами, що і позовна заява, а відтак, задовольнивши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд фактично вирішить спір у справі, що не відповідає приписам частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 149, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про вжиття заходів забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА