ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/20675/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" представник позивача -Трохимчук О.І., адвокат, ордер № 1026869 від 28.04.2020,

відповідач - Державне підприємство "Адміністрація морських портів України"

представник відповідача -Мельников Д.О., довіреність від 02.09.2022 (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.)

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу

Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 05.10.2021

у складі судді: Борисенко І.І.,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

від 21.06.2022

у складі колегії суддів: Демидової А.М. (головуючий), Владимиренко С.В.,

Попікової О.В.

у справі за позовом

Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про відшкодування збитків у розмірі 2 196 440,31 грн.

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (далі - позивач, ПрАТ "СК "Укррічфлот") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - відповідач, ДП "Адміністрація морських портів України") про відшкодування збитків (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 29.03.2021 та 24.05.2021) на загальну суму 2 196 440,31 грн.

1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником суден: "ОСОБА_4", " ОСОБА_1 ", " ОСОБА_2 ", "Олтеница", "ОСОБА_5", "Дніпро Лайн", "Орель-2", "Орель - 3", "Мартин Лацис", "Орель - 5", "ОСОБА_6".

1.2. У період з січня 2018 року по липень 2020 року позивач здійснив перевезення вантажів вищевказаними суднами, у зв`язку з чим використовував портову інфраструктуру морських торговельних портів України - здійснив прохід Миколаївським та Херсонським морським каналами.

1.3. За прохід зазначеними каналами Херсонська філія ДП "Адміністрація морських портів України", Миколаївська філія ДП "Адміністрація морських портів України" нарахували позивачу канальний збір, який ним був сплачений.

1.4. Разом з тим, на думку позивача, він повинен бути звільнений від сплати такого збору на підставі п. 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 "Про портові збори" (далі - Порядок № 316), у зв`язку з цим звернулось до суду про стягнення збитків в означеному вище розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Рішенням від 05.10.2021 Господарський суд міста Києва позов ПрАТ "СК "Укррічфлот" задовольнив частково;

стягнув з ДП "Адміністрація морських портів України" () на користь ПрАТ "СК "Укррічфлот" () грошові кошти на суму 2 134 028,25 грн, 32 010,10 грн. судового збору;

вирішив видати наказ після набрання рішенням законної сили;

в решті позову відмовив.

2.1. Судом під час розгляду справи встановлено такі обставини:

2.2. 04.01.2017 між позивачем та ПП "Флот-Сервіс" укладено договір № 0401, предметом якого є врегулювання відносин сторін, пов`язаних з питаннями морського обслуговування суден Судновласника (позивача), як власних так і зафрахтованих, включно із будь-якими чартерами про фрахтування суден при їх заходженні в морський торговельний порт Миколаїв або Миколаївський річковий порт.

2.3. 01.01.2019 між позивачем та ПП "Флот-Сервіс" укладено договір АСК/-3 з аналогічним предметом строком дії до 31.12.2019;

2.4. 21.12.2018 між позивачем та ТОВ "CKЛ" укладено договір № АСК/-153, згідно з яким Агент, діючи від імені, за дорученням/завданням та за рахунок Судновласника (позивача), зобов`язується надавати послуги щодо організації обробки і обслуговування суден закордонного та каботажного плавання останнього, при їх заходах в акваторію Херсонського морського торговельного порту, проходження по Бузько-Дніпровсько-Лиманському, Херсонському морському каналам, а Судновласник зобов`язується прийняти надані Агентом послуги, виплатити йому винагороду, а також відшкодувати всі попередньо погоджені та документально підтверджені витрати, понесені Агентом у зв`язку з виконанням зобов`язань, прийнятих на себе, згідно з цим договором;

2.5. 14.12.2015 між ПП "Флот-Сервіс" та ДП "Адміністрація морських портів України" укладено договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 273- П-АМПУ-15, предметом якого, серед іншого, є врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту;

2.6. 23.04.2018 між ПП "Флот-Сервіс" та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" укладено Договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 193- П-АМПУ-18 строком дії до 31.12.2018 з аналогічним предметом регулювання;

2.7. 03.12.2018 між ПП "Флот-Сервіс" та ДП "Адміністрація морських портів України" укладено договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 367- П-АМПУ-18, який врегульовує взаємовідносини Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації;

2.8. ПП "Флот-Сервіс", діючи від імені судновласника та за його рахунок, приєдналося до договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 шляхом надання Адміністрації декларації про приєднання №42 від 19.12.2020 до договору;

2.9. 03.12.2018 між ТОВ "CKЛ" та ДП "Адміністрація морських портів України" укладено договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 367-П-АМПУ-18 шляхом підписання декларації про приєднання № 195 від 03.12.2020 до договору;

2.10. 01.01.2020 між ТОВ "CKЛ" та ТОВ "Наві Шиппінг" укладено договір субагентування №01/20 від 01.01.2020, ТОВ "Наві Шиппінг" приєдналось до Договору № 367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України від 03.12.2018 шляхом підписання декларації про приєднання № 267 від 26.11.2019;

2.11. 10.08.2017 між ТОВ "CKЛ" та ТОВ "Сервіс Транс" укладено договір субагентування №1708/10 від 10.08.2017;

2.12. відповідачем був нарахований корабельний збір, який в подальшому був сплачений позивачем (через морських агентів та субагентів) за судна позивача відповідно до переліку, що здійснювали рейси впродовж 2018-2020 років, на загальну суму 2 196 440, 31 грн (та відповідає ціні позову);

2.13. від самого початку метою проходження переважної більшості суден позивача в районах акваторій морських портів Миколаїв та Херсон був транзитний прохід до наступних портів без заходу в порти Миколаїв та Херсон, тому суд дійшов висновку про неможливість віднесення відповідних суден позивача відповідно до Порядку № 316 до групи А, що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування та справляння корабельного збору з таких суден позивача;

2.14. судна позивача "Орель-3" під час виконання рейсу № 201818 та "ОСОБА_5" під час виконання рейсу № 202006 заходили в акваторію портів для виконання вантажних операцій, що свідчить про приналежність цих суден відповідно до Порядку №316 до категорії А та правомірність нарахування відповідачем корабельного збору з цих суден;

2.15. суд відхилив доводи відповідача про відсутність в Херсонському морському порту суднового ходу з огляду на його географічне розташування, що унеможливлює транзитний прохід суден без входу/виходу з акваторії цього порту.

2.16. Суд зазначив, що за відсутності інших доказів, висновки фахівця Руденка В.О. підтверджують, що судна позивача (окрім судна "Орель-3" під час виконання рейсу № 201818, судна "ОСОБА_5" під час виконання рейсу № 202006 та судна "Мартин Лацис" під час виконання рейсів №№ 201910, 201825) проходили по судновому ходу в районах акваторій морських потів Херсон та Миколаїв без виходу за його межі, що свідчить про безпідставність нарахування корабельного збору за транзитний прохід відповідних суден позивача з огляду на положення пункту 2.1 Порядку № 316.

2.17. Місцевий суд також зазначив, що відповідач неправомірно нараховував позивачу суму корабельного збору та безпідставно стягував грошові кошти шляхом виставлення відповідних рахунків позивачу в особі морських агентів (субагентів). При цьому морські агенти, з огляду на специфіку правовідносин (наявність відповідних договорів та з урахуванням положень Порядку № 316), були зобов`язані здійснювати оплату виставлених рахунків з метою уникнення негативних наслідків, у вигляді, зокрема, заборони виходу суден позивача з морського порту, що в свою чергу могло спричинити понесення позивачем збитків (прямих збитків та упущеної вигоди) від простою суден, невиконання контрактних зобов`язань тощо.

2.18. За таких обставин суд дійшов висновку, що підписання актів виконаних робіт (послуг) позивачем або морськими агентами (субагентами) та оплата рахунків за відповідними актами не може розцінюватись як факт підтвердження позивачем наданих послуг, оскільки такі дії є вимушеними.

2.19. Крім того місцевий суд встановив, що у заяві про звільнення від доказування відповідач просив суд застосувати частину четверту статті 75 ГПК України до обставин, які встановлені у справі № 910/7127/19. Разом з тим місцевий суд дійшов висновку, що така заява не підлягає задоволенню оскільки

- спірний період, який досліджувався судом у справі № 910/7127/19, припадав на 2016 - 2019 роки, в той час як період спірних правовідносин у цій справі припадає на 2018 - 2020 роки;

- у рішенні Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі № 910/7127/19 суд зазначає лише частину тих суден позивача, які були задіяні під час виконання спірних рейсів у цій справі; у справі № 910/7127/19 не досліджувалися спірні рейси, які є предметом розгляду у цій справі та не досліджувались обставини щодо транзитного проходу суден позивача з використанням суднового ходу до наступних портів та відсутність проведення вантажних операцій в портах Миколаїв та Херсон.

2.20. Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що у справі № 910/7127/19 суди не встановлювали тих фактів, які можна вважати преюдиційними щодо обставин у цій справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

3. Постановою від 21.06.2022 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" залишив без задоволення;

рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 залишив без змін (з мотивів, викладених у постанові).

3.1. Апеляційний суд, з урахуванням положень п.п. 2.2, 2.8, 2.9, 2.10 Порядку № 316, зазначив про обґрунтованість висновків місцевого суду про те, що звільнення суден від корабельного збору безпосередньо пов`язано саме з фактом здійснення або нездійснення вантажних операцій, тому для звільнення від нарахування відповідного портового збору визначальним є відсутність здійснення вантажних операцій. При цьому, сторонами спору у справі не заперечувалось, що жодних вантажних операцій з суднами позивача (окрім судна "Орель-3" під час виконання рейсу № 201818 та судна "ОСОБА_5" під час виконання рейсу № 202006) у Херсонському та Миколаївському морських портах не здійснювалось.

3.2. Відтак, апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що оскільки спірні судна позивача (крім судна "Орель-3" під час виконання рейсу № 201818 та судна "ОСОБА_5" під час виконання рейсу № 202006) слідували по судновому ходу Миколаївського та Херсонського морських портів без виходу за їх межі, а також не виконували вантажні операції в цих портах, тому відповідач не мав правових підстав для нараховування та справляння корабельного збору з цих суден позивача.

3.3. Доводи ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" про те, що АСК "Укррічфлот", з огляду на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.04.2021 у справі № 916/1936/20, не є належним позивачем у цій справі, апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки у зазначеній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність у ТОВ "Старк Шиппінг" як морського агента, який виступає самостійним учасником правовідносин, права на звернення до суду з позовом про стягнення надмірно сплачених портових зборів. Разом з тим такий висновок Верховного Суду не позбавляє АСК "Укррічфлот" як судновласника реалізувати своє право на судовий захист як особи, чиї права та законні інтереси були порушені відповідачем.

3.4. Також апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні спору місцевий господарський суд, визначаючи правову природу стягуваної суми як збитки, не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.04.2021 у справі № 916/1936/20, відповідно до якого за відсутності правових підстав для справляння ДП "Адміністрація морських портів України" портового збору, суд у зазначеній справі визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення коштів саме як безпідставно набутих відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку, що це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

4. ДП "Адміністрація морських портів України" 01.08.2022 звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/20675/20.

5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/20675/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Білоус В.В., Жуков С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022.

6. Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Адміністрація морських портів України", датою проведення судового засідання визначено 06.12.2022.

7. Ухвалою Верховного Суду від 23.11.2022 задоволено клопотання ДП "Адміністрація морських портів України" про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

8. Ухвалою від 06.12.2022 Верховний Суд відклав розгляд касаційної скарги ДП "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022;

повідомив учасників справи, що розгляд касаційної скарги ДП "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 відбудеться 13.12.2022 о 12:45.

9. Від ПрАТ "СК "Укррічфлот" надійшов відзив, у якому позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення без змін.

10. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (від 22.05.2022 № 2263-IX), Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (від 16.11.2022 № 2738-IX), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу №910/20675/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (ДП "Адміністрація морських портів України")

11. Скаржник зазначив, що Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 1212 ЦК України, частини четвертої статті 653 ЦК України, статей 5, 14, 46, 77, 78, 86 ГПК України. Скаржник зауважив, що, розглядаючи справу, апеляційний суд протиправно змінив підставу і предмет позову без наявності для цього законних підстав, а головне - волевиявлення позивача. Також, на думку скаржника, суд безпідставно проігнорував лист державної установи "Держгідрографія" від 20.08.2018 № 1/5/282, поданий відповідачем, та безпідставно врахував висновки ОСОБА_3 .

11.1. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій не враховано правові позиції, висвітлені у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 904/1169/17 (904/1486/20), від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 24.07.2020 у справі № 922/2216/18, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 22.05.2019 у справі № 742/2664/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, а також у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15. Разом з тим скаржник зазначив про неправильне застосування апеляційним судом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

11.2. Крім того скаржник зазначив підставою касаційного оскарження частину третю статті 310 ГПК України, оскільки, на думку скаржника, суди встановили обставини на підставі недопустимих доказів та не врахували докази, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

12. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

13. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

14. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 11 - 11.2. описової частини цієї постанови.

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

18. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про відшкодування збитків (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 29.03.2021 та 24.05.2021) на загальну суму 2 196 440,31 грн.

Надаючи оцінку доводам скаржника та відповідності рішень судів попередніх інстанцій положенням процесуального та матеріального права, колегія суддів враховує таке.

19. Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

19.1. Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

19.2. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Отже, втрати позивачем (позбавлення позивача) грошових коштів, а саме сплачений позивачем корабельний збір, за наявності підстав для звільнення від його сплати, з метою недопущення негативних наслідків господарської діяльності у зв`язку з забороною виходу з морського порту (проходу каналом) можуть вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України, статей 224, 225 ГК України. Разом з тим, відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

20. Відповідно до частин першої та другої статті 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.

21. Статтею 85 Кодексу торговельного мореплавства України (далі - КТМ України) передбачено, що під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

21.1. Частиною другою статті 117 КТМ України встановлено, що морський агент зобов`язаний: а) здійснювати добросовісно свою діяльність відповідно до інтересів судновласника або іншого довірителя і звичайної практики морського агентування; б) діяти в межах своїх повноважень; в) не передавати здійснення своїх функцій іншій особі (суб`єкту), якщо тільки він не був уповноважений на це своїм довірителем.

21.2. Відповідно до статті 118 КТМ України судновласник або інший довіритель зобов`язані: а) надавати морському агенту кошти, достатні для здійснення його функцій; б) відшкодовувати морському агенту будь-які витрати, зроблені ним від їх імені або за їх згодою; в) нести відповідальність за наслідки будь-яких дій морського агента в межах його повноважень.

22. Статтею 22 Закону України "Про морські порти" передбачено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди.

23. Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (далі - Порядок №316), відповідно до пунктів 1.1., 1.15. якого цим Порядком визначено процедуру справляння портових зборів та встановлює розміри ставок портових зборів, Порядок є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами господарювання незалежно від підпорядкованості та форми власності, які відповідно до чинного законодавства України є учасниками у справлянні із суден портових зборів.

23.1. Пунктом 1.3. Порядку № 316 визначено, що портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

23.2. Відповідно до пункту 2.2. Порядку № 316 судно, що заходить в акваторію відповідного морського порту, звільняється від сплати корабельного збору у таких випадках: здійснення процедур, пов`язаних з пропуском через державний кордон України, без виконання вантажних операцій (крім суден, що заходять у морські порти для надання послуг за договором морського перевезення пасажирів або договором морського круїзу); постановки на якір без виконання у цьому морському порту вантажних (пасажирських) операцій у зв`язку з очікуванням проходу до іншого морського порту.

23.4. Додатком №1 до Порядку № 316 визначено, що судна поділяються на наступні групи: А (вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі споруди), Б (пасажирські судна; пороми; криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані ними), В (ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу "ріка - море", що заходять у порти р. Дунай, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпаки), Г (Несамохідні судна (крім барж), Д (судна, що заходять вимушено, для зміни екіпажу, для постачання, через карантинні потреби, а також судна, що прямують на/після ремонт/ремонту на/з судноремонтні/судноремонтних підприємства/підприємств (бази/баз) України службові та військові судна; навчальні, навчально-виробничі судна при виконанні ними рейсів за навчальними планами навчальних закладів, на борту яких перебуває не менш як 50 курсантів, навчально-тренажерні судна; наукові, дослідні, швидкісні судна на підводних крилах, що виконують регулярні пасажирські рейси за розкладом у каботажному плаванні (крім прогулянкових і круїзних рейсів), Е (інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій).

Щодо суті касаційної скарги

24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем був нарахований корабельний збір, який в подальшому був сплачений позивачем (через морських агентів та субагентів) за судна позивача відповідно до переліку, що здійснювали рейси впродовж 2018-2020 років, на загальну суму 2 196 440,31 грн. (та відповідає ціні позову).

25. Разом з тим, оскільки від самого початку метою проходження переважної більшості суден позивача в районах акваторій морських портів Миколаїв та Херсон був транзитний прохід до наступних портів без заходу в порти Миколаїв та Херсон, суди дійшли висновку про неможливість віднесення відповідних суден позивача до групи А.

26. Водночас, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суди встановили приналежність суден позивача до категорії А (відповідно до встановлених у Порядку №3 16 вимог), оскільки під час виконання рейсів зазначені судна заходили в акваторію портів для виконання вантажних операцій.

Отже, оскільки в цьому випадку судна "Орель-3" та "ОСОБА_5" виконували вантажні операції, а інші судна відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій переліку суден таких операцій не здійснювали, що не спростовується сторонами у справі, та в подальшому такі судна перейшли до іншого морського порту, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків щодо застосування положень пунктів 2.2, 2.8, 2.9, 2.10 Порядку № 316 та про наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати корабельного збору у зазначених позивачем випадках, окрім стягнення корабельного збору за здійснення вантажних операцій суднами"Орель-3" та "ОСОБА_5".

27. З матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем. Тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування у цьому випадку саме положень статті 1212 ЦК України, оскільки підставою для справляння корабельного збору є норми Порядку №316, а не договір, предметом регулювання якого є, зокрема, визначений сторонами порядок нарахування та оплати портових зборів.

З огляду на зазначене судом касаційної інстанції не приймаються доводи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень Порядку № 316. Крім того, позивач як власник суден виступає самостійним учасником спірних правовідносин, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність права позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення надмірно сплачених портових зборів.

28. Верховний Суд звертає на передчасність висновків скаржника щодо зміни предмету спору у цій справі судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

28.1. У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що:

1) суд знає право;

2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;

3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

28.2. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

28.3. Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон.

28.4. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

28.5. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції, виходячи саме з наявних у матеріалах справи доказів та установлених ним обставин, визначив, що у цьому випадку для вирішення спору підлягає застосуванню саме стаття 1212 ЦК України, а не зазначені скаржником статті 224, 225 ГК України, чим фактично застосував зазначений принцип jura novit curia.

29. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника, викладені у пункті 11.1. описової частини цієї постанови з огляду на таке.

29.1. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 вказала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

29.2. Колегія суддів у цій справі звертає увагу на те, що для розгляду касаційної скарги у межах підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно встановити, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму права всупереч наявним висновкам Верховного Суду щодо застосування такої норми у правовідносинах, які є подібними зі справою, яка розглядається.

29.3. На обґрунтування підстави оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, заявник стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.11.2021 у справі № 904/1169/17 (904/1486/20), від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 24.07.2020 у справі № 922/2216/18, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 22.05.2019 у справі № 742/2664/18, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, а також у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15.

29.4. Аналіз змісту зазначених рішень дає підстави для висновку про те, що у зазначених скаржником справах сторонами спору не були ДП "Адміністрація морських портів України" або інші особи, наділені правом стягувати портові збори, до правовідносин у зазначених справах не застосовувались положення Порядку №316, зазначені справи не стосуються обставин стягнення корабельного збору за наявності підстав для звільнення від такого стягнення, у зазначених справах не було встановлено факту надання агентських послуг щодо обслуговування морських суден.

29.5. Звертаючись із касаційною скаргою, обґрунтованою підставою оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник хоча і посилався на висновки Верховного Суду, але не врахував, що відповідні постанови повинні бути прийняті у подібних відносинах. Тобто важливим було довести, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідні норми матеріального або процесуального права саме у подібних відносинах застосовуються інакше і на цьому вже акцентував увагу Верховний Суд. Саме виконання зазначених вимог надає Верховному Суду повноваження у межах приписів 300 ГПК України для перегляду судових рішень.

29.6. Разом з тим, зазначених вимог заявник не дотримався, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник, обґрунтовуючи вимоги, є нерелевантними до правовідносин у цій справі з огляду на інший суб`єктний склад, встановлені судами обставини та відносини, які виникли між учасниками спору у зазначених скаржником та у цій справах.

30. Також колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів скаржника, зазначені у пункті 11.2. описової частини цієї постанови з огляду на таке.

30.1. Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 ГПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

30.2. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

30.3. Разом з цим згідно з приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19).

30.4. Згідно із частинами першою, другою статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

30.5. Водночас у силу приписів статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

30.6. Зі змісту оскаржених рішень слідує, що судами досліджено сукупність доказів, які наявні в матеріалах справи, у тому числі висновкам фахівця відділу безпеки судноплавства АСК "Укррічфлот" Руденка В.О.

30.7. Разом з тим, окрім зазначеного доказу, суди першої та апеляційної інстанцій також встановили наявність агентських договорів та додатків до них, дослідили рух судів в межах їх маршрутів, тобто встановили обставини, з наявністю яких законодавцем пов`язується необхідність застосування положень Порядку №316 в частині стягнення/звільнення від стягнення корабельного збору.

30.8. Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником доводи у цій частині фактично стосуються неухвалення судами судових рішень з урахуванням не допустимості доказів, а необхідності їх переоцінки, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі. Разом з тим, в силу приписів статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами касаційного провадження

31. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

32. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

33. Ураховуючи наведені положення законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень відсутні, тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Щодо судових витрат

34. З огляду на положення статті 129 ГПК України та залишення касаційної скарги ДП "Адміністрація морських портів України" без задоволення, понесені у зв`язку з касаційним переглядом справи судові витрати покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/20675/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

С.В. Жуков