РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2022Справа № 910/4770/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Степанець Є.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця Котягіна Андрія Сергійовича до Управління Служби безпеки України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області та Державної казначейської служби України про стягнення 867 988,00 грн,

за участю:

Підприємця: Котягіна А.С.;

представника Служби: Вознюка В.М.;

представника Поліції: не з`явився;

представника Казначейства: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2022 року Фізична особа-підприємець Котягін Андрій Сергійович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Управління Служби безпеки України у Волинській області (далі - Служба) 279 129,72 грн майнової шкоди, яка виникла у зв`язку з неповерненням вказаним відповідачем коштів після реалізації арештованого майна в рамках кримінального провадження № 0000006, право на яке перейшло до позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Мото" (далі - ТОВ "Волинь Мото") на підставі укладеного між ними договору від 24 листопада 2017 року. Також Підприємець, керуючись статтями 22, 1174, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - Поліція) 488 858,28 грн різниці між вартістю конфіскованого товару та сумою коштів після його реалізації, а також стягнути на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон) та статті 23 ЦК України з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (далі - Казначейство) 100 000,00 грн моральної шкоди, завданої йому внаслідок тривалого кримінального та адміністративного переслідування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

7 липня 2022 року через загальний відділ канцелярії суду від позивача на виконання вимог вказаної ухвали суду надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4770/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11 серпня 2022 року.

14 липня 2022 року через загальний відділ діловодства суду позивач подав клопотання від вказаної дати про витребування доказів.

21 липня 2022 року через загальний відділ діловодства суду Підприємець подав клопотання, в якому просив суд провести підготовче засідання, призначене на 11 серпня 2022 року, без його участі.

25 липня 2022 року на адресу суду від Поліції надійшов відзив від 20 липня 2022 року № 368/26/01-2021, у якому вказаний відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки кримінальне провадження № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 320 Кримінального кодексу України (далі - КК України), було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, а тому положення Закону та статей 1167, 1176 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Поліція зазначила, що позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки в діях органів досудового розслідування. Також цей відповідач вказав, що Підприємець не був учасником даного кримінального провадження.

5 серпня 2022 року на адресу суду від Казначейства надійшов відзив від 1 серпня 2022 року № 5-10-10/9903, у якому даний відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки в силу закону Казначейство не відповідає за дії інших органів державної влади, не є суб`єктом, що порушив права позивача, а лише є органом, який забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритому в Національному банку України, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Заперечуючи проти позову, Казначейство також вказало, що постановою Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2020 року в справі № 153/2024/19 закрито провадження за протоколом про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 , а не щодо позивача. На думку цього відповідача, Підприємець не має права на відшкодування шкоди на підставі статей 1167 та 1176 ЦК України, оскільки кримінальне провадження було відкрито відносно ТОВ "Волинь Мото" та було закрито за закінченням строку досудового розслідування. Крім того, позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки в діях органів досудового розслідування.

11 серпня 2022 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про залишення без розгляду клопотання позивача про витребування доказів від 14 липня 2022 року, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 22 вересня 2022 року.

15 серпня 2022 року на адресу суду від Служби надійшов відзив від 8 серпня 2022 року № 54/19/1146, у якому даний відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у нього відсутні повноваження щодо вирішення долі речових доказів чи коштів від їх реалізації. На думку Служби, до позивача не перейшло право вимоги на майно, вилучене у ТОВ "Волинь Мото", за контрактом від 2 серпня 2017 року № 02/08 чи право на повернення коштів, отриманих від реалізації вказаного майна, оскільки в матеріалах справи відсутній вказаний контракт, що не дозволяє оцінити умови первинного зобов`язання. Крім того, вказаний відповідач зазначив, що позивач не учасником кримінального провадження № 0000006, а також не надав належних доказів, які підтверджують незаконність дій посадових осіб Служби, та доказів, що свідчать про заподіяння йому матеріальної й моральної шкоди.

26 серпня 2022 року на адресу суду від Підприємця надійшла відповідь на відзив Казначейства від 23 серпня 2022 року, у якій позивач навів доводи та аргументи на спростування правової позиції вказаного відповідача.

29 серпня 2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів від 25 серпня 2022 року.

21 вересня 2022 року на адресу суду від Підприємця надійшли відповіді на відзиви Служби та Поліції, у яких позивач також навів свої доводи та аргументи на спростування правової позиції вказаних відповідачів.

22 вересня 2022 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про залишення без задоволення клопотання позивача про витребування доказів від 25 серпня 2022 року та про відкладення підготовчого засідання на 6 жовтня 2022 року.

4 жовтня 2022 року на адресу суду від Служби надійшли заперечення на відповідь на відзив від 29 вересня 2022 року.

5 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від Служби надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 6 жовтня 2022 року, без участі її представника.

Ухвалою Господарського суду від 6 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 3 листопада 2022 року.

3 листопада 2022 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 1 грудня 2022 року.

У судовому засіданні 1 грудня 2022 року позивач підтримав вимоги, викладені у позовній заяві й у відповідях на відзиви, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Служби в цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Поліція та Казначейство про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначені засідання не забезпечили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2017 року між Oynurden Kimya Sanayi Ticaret A.S. (місто Стамбул, Туреччина) та ТОВ "Волинь Мото" оформлено рахунок-фактуру (invoice) № ODN 101 на товар зальною вартістю 26 256,00 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року в справі № 161/2168/18, яка 22 лютого 2018 року набрала законної сили, встановлено, що 7 листопада 2017 року до митного оформлення на відділі митного оформлення № 5 митного поста "Ягодин" подано митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ за № UA205020/2017/13233. У вказаній декларації зазначено товари: "Клей (адгезиви), не в аерозольній упаковці" в асортименті, торговельної марки "Denlaks", вага нетто: 20 650,00 кг, загальною вартістю 26 256,00 доларів США, відправник - Oynurden Kimya Sanayi Ticaret A.S. (місто Стамбул, Туреччина), покупець - ТОВ "Волинь Мото". У супровідних документах було зазначено, що вказані товари не містять в собі наркотичних речовин і прекурсорів. Однак відповідно до висновку про дослідження зразків товарів, що декларуються як "Клей (алгезиви), не в аерозольній упаковці…" від 29 грудня 2017 року № 170, проведеного Львівським відділом з питань експертиз та досліджень ДПМЕ ДФС України, надані на дослідження зразки у своєму складі містять більше 50 % таких прекурсорів як ацетон та толуол. У ході проведення митного оформлення вантажу "Клей (алгезиви), не в аерозольній упаковці…" встановлено, що заявлений товар у графі 31 МД ІМ 40 ДЕ від 7 листопада 2017 року № UA205020/2017/013233 не відповідає встановленому складу відповідного артикулу. За результатами митного оформлення інспекторами УПМП та МВ Волинської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил № 621/20500/18 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України (далі - МК України), та вилучено вказаний вище товар. Постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області підполковника юстиції Масона Р.В. від 7 лютого 2018 року вилучену продукцію визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000006 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 305 КК України.

Цією ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у кримінальному провадженні № 0000006 накладено арешт на майно - клейові системи виробництва Denlaks (Туреччина) в асортименті, а саме: Denlaks Inter - 500/ 19, у металевих ємностях по 13 кг, 702 шт.; Denlaks Inter - 333/19, у металевих ємностях по 13 кг, 128 шт.; Denlaks Inter - 49/19 PU 21, у металевих ємностях по 14 кг, 20 шт.; Denlaks Inter - 49/19 TP36, у металевих ємностях по 14 кг, 30 шт.; Denlaks T-28/19 Standart, у металевих ємностях по 14 кг, 70 шт.; Denlaks F-30 EXPO, у пластикових ємностях синього кольору по 17 кг, 281 шт.; Gallus solution, у пластикових ємностях білого кольору по 17 кг, 189 шт.; Denlaks DENTEKSLATEKS, у пластикових ємностях білого кольору по 19 кг, 20 шт.; Denlaks Inter - F-60/1 E97, в металевих ємностях по 0,8 кг, 107 шт.; Denlaks Inter - F-60/1 P2, у пластикових ємностях по 0,8 кг із розчинником у виді порошку в пакетиках з написами Denlaks Primer 280T, 142 шт.; Denlaks DensolV (Inter - F-60/1 D), у пластикових ємностях по 0,8 кг, 76 шт.; Desmodur RFE (Denlaks F-30 DF), в алюмінієвих ємностях по 0,75 кг, на кришці наявний напис "covestro", 38 шт.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2018 року в справі № 161/6757/18, яка не підлягала ображенню та набрала законної сили 10 травня 2018 року, встановлено, що з метою забезпечення необхідних умов зберігання указаного майна, воно передано на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Волинь-Євробізнес" (далі - ТОВ "Волинь-Євробізнес"), що входить в Єдиний реєстр організацій, яким надається право на реалізацію та зберігання такого майна, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340. За висновком експерта Волинської торгово-промислової палати України від 10 квітня 2018 року № О-13, ринкова вартість усієї партії товару "Клей (адгезиви), не в аерозольній упаковці" торговельної марки "Denlaks" в асортименті, у кількості 1791 одиниць, на момент проведення експертизи становила 408 482,50 грн. Термін зберігання вказаної продукції - до серпня 2018 року. Тривале зберігання призведе до знецінення цього товару.

Вказаною ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області спірну продукцію було передано для реалізації ТОВ "Волинь-Євробізнес".

На підставі вказаної ухвали 22 травня 2018 року між Службою та ТОВ "Волинь-Євробізнес" укладено договір комісії про продаж майна № 73 1-СВ, за умовами якого останнє зобов`язалося за дорученням комітента укласти в інтересах УСБУ у Волинській області від свого імені угоду про реалізацію спірної продукції, переданої Службою, загальною вартістю 408 482,50 грн.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Служби від 8 серпня 2022 року № 54/16/1141, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, переданий на реалізацію товар було продано за ціною 279 129,72 грн, які надійшли та знаходяться на депозитному рахунку вказаного відповідача № UA0006148.

Згідно з положеннями частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2020 року, яка набрала законної сили 11 лютого 2020 року, провадження в справі за протоколом про порушення митних правил від 7 лютого 2018 року № 0621/20500/19 щодо ОСОБА_1 , директора ТОВ "Волинь Мото", за ознаками частини 1 статті 483 МК України закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення. Питання про долю коштів в сумі 279 129,72 грн, одержаних від реалізації вилучених за цим протоколом предметів, віднесено до компетенції органу, що здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000006.

Зі змісту постанови слідчого СВ Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області Гуда В.А. від 24 листопада 2020 року та ухали Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року вбачається, що першочергово відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄДРДР) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 305 КК України, були внесені 9 січня 2018 року за № 0000006.

1 жовтня 2019 року до ЄДРДР були внесені відомості за ознаками частини 1 статі 320 КК України за № 0000082.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області Костюком О.С. від 2 жовтня 2019 року матеріали досудового розслідування за № 0000082 об`єднано в одне провадження з матеріалами кримінального провадження № 0000006.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження № 0000006 за частиною 3 статті 305 КК України було відкрито відносно водія ОСОБА_2 , а за частиною 1 статті 320 КК України - відносно директора ТОВ "Волинь" ОСОБА_1

3 жовтня 2019 року кримінальне провадження від 9 січня 2018 року № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 305 КК України, старшим слідчим ОВС СВ УСБУ у Волинській області було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки була встановлена відсутність в діянні цієї особи складу кримінального правопорушення.

У той же час, 3 жовтня 2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області Костюком О.С. визначено підслідність кримінального правопорушення, внесеного до ЄДРДР за № 0000006, за ознаками кримінального правопорушення за частиною 1 статті 320 КК України за слідчими слідчого відділення Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Постановою слідчого СВ Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 24 листопада 2020 року кримінальне провадження № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення за частиною 1 статті 320 КК України було закрито в зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Також згідно з пунктом 4 вказаної постанови грошові кошти в сумі 279 129,72 грн, виручені від реалізації вказаних арештованих речових доказів, вирішено передати власнику або його правонаступнику після вирішення питання про скасування арешту на спірне майно.

У матеріалах справи наявна копія договору від 24 листопада 2017 року, укладеного між Підприємцем та ТОВ "Волинь Мото", за умовами якого останнє відступає Підприємцю, а позивач набуває право вимоги, належне ТОВ "Волинь Мото" на підставі контракту від 1 серпня 2017 року № 02/08, а також рахунку-фактури (invoice) від 3 листопада 2017 року № ODN 101 (пункт 1 вказаного договору).

За умовами пункту 2 цього договору в зв`язку з уступкою права вимоги за цим правочином Підприємець набуває право власності на товар, що був предметом контракту від 1 серпня 2017 року № 02/08, а також рахунку-фактури (invoice) від 3 листопада 2017 року № ODN 101, а саме - клеї (адгезиви) не в аерозольній упаковці в асортименті торговельної марки "Denlaks": Denlaks Inter - 500/ 19, у металевих ємностях по 13 кг, 702 шт.; Denlaks Inter - 333/19, у металевих ємностях по 13 кг, 128 шт.; Denlaks Inter - 49/19 PU 21, у металевих ємностях по 14 кг, 20 шт.; Denlaks Inter - 49/19 TP36, у металевих ємностях по 14 кг, 30 шт.; Denlaks T-28/19 Standart, у металевих ємностях по 14 кг, 70 шт.; Denlaks F-30 EXPO, у пластикових ємностях синього кольору по 17 кг, 281 шт.; Gallus solution, у пластикових ємностях білого кольору по 17 кг, 189 шт.; Denlaks DENTEKSLATEKS, у пластикових ємностях білого кольору по 19 кг, 20 шт.; Denlaks Inter - F-60/1 E97, у металевих ємностях по 0,8 кг, 107 шт.; Denlaks Inter - F-60/1 P2, у пластикових ємностях по 0,8 кг із розчинником у виді порошку в пакетиках з написами Denlaks Primer 280T, 142 шт.; Denlaks DensolV (Inter - F-60/1 D), у пластикових ємностях по 0,8 кг, 76 шт.; Desmodur RFE (Denlaks F-30 DF), в алюмінієвих ємностях по 0,75 кг, на кришці наявний напис "covestro", 38 шт.

Згідно з пунктами 4-6 договору документи, які підтверджують виникнення у ТОВ "Волинь Мото" права вимоги, передаються ним позивачу в момент підписання цього договору і факт передачі таких документів підтверджується підписанням сторонами цього договору. Сторони підтверджують, що ТОВ "Волинь Мото" повідомило Підприємцю всю інформацію, яка є необхідною та важливою для здійснення права вимоги, що відступається за цим договором. Право вимоги ТОВ "Волинь Мото", що уступається за цим договором, переходить до Підприємця в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Зі змісту ухвали Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року в справі № 163/2243/20 вбачається, що позивач звертався до суду з клопотанням про скасування арешту на майно, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року, а також просив зобов`язати Службу і Поліцію виплатити на його банківський рахунок кошти в сумі 279 129,72 грн, отримані від реалізації арештованого майна.

Вказаною ухвалою вищезазначене клопотання Підприємця задоволено в частині зняття арешту, а також роз`яснено, що вирішення питання про зобов`язання вказаних відповідачів сплатити кошти, не входить до дискреційних повноважень слідчого судді, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню в цій частині.

Крім того, судом встановлено, що постановою Господарського суду Запорізької області від 23 липня 2019 року в справі № 908/556/19, яка набрала законної сили 23 липня 2019 року, ТОВ "Волинь Мото" визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили 24 жовтня 2019 року, вказаного банкрута ліквідовано та закрито провадження у цій справі.

19 квітня 2021 року Підприємець звернувся до Служби з вимогою від вказаної дати, у якій просив зазначеного відповідача повернути йому 279 129,72 грн, отримані від реалізації арештованого майна в рамках кримінального провадження № 0000006.

У своїй відповіді від 17 червня 2021 року № 54/16-2041 Служба відмовила в поверненні позивачу вказаних коштів у зв`язку з тим, що у вищезазначених ухвалах слідчих суддів Підприємця не визначено власником спірних коштів та не міститься приписів про їх передачу саме позивачу. У той же час Служба вказала, що вона не наділена повноваженнями самостійно визначати особу, яка має право на повернення коштів після реалізації даного арештованого майна чи встановлювати факт права власності на спірні кошти.

16 липня 2021 року позивач повторно звернувся до Служби з вимогою повернути йому кошти, яка була залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Згідно з приписами частини 1 статті 1 Закону за його положеннями підлягає відшкодуванню лише шкода, завдана саме громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина 2 статті 1 Закону).

За приписами статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (у тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Відповідно до статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зі змісту вказаного Закону вбачається, що право на отримання відшкодування шкоди має саме громадянин, відносно якого закрито кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або закрито справу про адміністративне правопорушення.

Як було встановлено судом, кримінальне провадження № 0000006 за частиною 3 статті 305 КК України було відкрито відносно водія ОСОБА_2 та було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні вказаної фізичної особи складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження за частиною 1 статті 320 КК України було відкрито відносно директора ТОВ "Волинь Мото" ОСОБА_1 , проте було закрито в зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2020 року закрито провадження в справі за протоколом про порушення митних правил від 7 лютого 2018 року № 0621/20500/19 щодо ОСОБА_1 , директора ТОВ "Волинь Мото".

Отже, з матеріалів справи випливає, що відносно Фізичної особи - підприємця Котягіна Андрія Сергійовича не було відкрито ні кримінального провадження, ні справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, у силу положень даного Закону закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строку досудового розслідування не є підставою для відшкодування шкоди.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення 279 129,72 грн грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації арештованого майна в рамках кримінального провадження № 0000006, Підприємець вказав, що ці кошти незаконно утримуються Службою, яка неправомірно відмовляється їх йому повертати.

Як було встановлено судом, постановою Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2020 року, яка набрала законної сили 11 лютого 2020 року, питання про долю коштів в сумі 279 129,72 грн, одержаних від реалізації вилучених за цим протоколом предметів, віднесено до компетенції органу, що здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000006.

Постановою слідчого СВ Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 24 листопада 2020 року вказані грошові кошти в сумі 279 129,72 грн, виручені від реалізації вказаних арештованих речових доказів, вирішено передати власнику або його правонаступнику після вирішення питання про скасування арешту на спірне майно.

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року в справі № 163/2243/20 знято арешт на спірне майно, а також роз`яснено, що вирішення питання про зобов`язання вказаних відповідачів сплатити кошти, не входить до дискреційних повноважень слідчого судді, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню в цій частині.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач у встановленому законом порядку звертався до відповідних органів з вимогою повернути йому ці кошти, зокрема, до слідчого чи прокурора.

Листом від 17 червня 2021 року № 54/16-2041 Служба відмовила в поверненні позивачу вказаних коштів у зв`язку з тим, що Підприємця не визначено їх власником. Служба також вказала, що вона не наділена повноваженнями самостійно визначити особу, яка має право на ці кошти.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач оскаржував таку відмову вказаного відповідача в установленому законом порядку.

У той же час, встановлення факту неправомірної поведінки в діях Служби та її посадових осіб не є предметом розгляду даної справи, оскільки вирішення даного питання не відноситься до компетенції господарських судів.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що Підприємець просив суд стягнути 279 129,72 грн як збитки, посилаючись на приписи Закону. Водночас вказана сума коштів за своєю правовою природою не є збитками в розумінні діючого законодавства.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення зі Служби 279 129,72 грн є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Абзацом 1 частини 3 вказаної норми передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За частиною 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки судом встановлено, що відносно позивача не було відкрито кримінальне провадження та не було накладено адміністративне стягнення, тому шкода відшкодовується на загальних підставах.

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити чотири складові: протиправну поведінку; шкоду (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, а також вину.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Вина полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тож, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини 2 статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц. Тому спростування цієї складової (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідної посадової особи є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної, інші докази.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неправомірність відкриття вказаних кримінальних проваджень за частинами 305, 320 КК України та неправомірність накладення арешту на реалізовану продукцію, що також свідчить про недоведеність позивачем заподіяної йому шкоди відповідачами.

Також позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудових розслідувань у кримінальному провадженні органами слідства, його посадовими особами допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення позивачеві майнової шкоди.

Оскільки Підприємцем на підтвердження заявлених позовних вимог не надано відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) посадових осіб відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і такими діяннями, позов у частині стягнення 488 858,28 грн збитків також не підлягає задоволенню.

Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5, 6 статті 4 Закону).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року в справі № 686/16161/16-ц.

Підприємець вказав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є тривале кримінальне та адміністративне переслідування, які врешті-решт були закриті.

Враховуючи те, що положення Закону не поширюється на позивача, який є фізичною особою - підприємцем, а стосується лише громадян, щодо яких безпосередньо було відкриті кримінальні провадження та складено протокол, а також те, що Підприємцем не надано жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому душевних чи фізичних страждань, позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України через Казначейство 100 000,00 грн на підставі положень Закону також є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Підприємця не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15 грудня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко