РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/179/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу в інтересах держави за позовом: Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури

, вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, 16600;

До відповідача-1: Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області,

, вул. Ф. Сидорчука, 9, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000;

До відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Трансбудсервіс 11

Код , вул. Жуковського, 17-а, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000;

Предмет спору: визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту

Представники сторін:

Від прокуратури: прокурор відділу Чернігівської обласної прокуратури Шиленко М.В. - (посвідчення №058680 від 16.12.2020)

Від відповідача-2: адвокат Кутуков С.О.(посвідчення адвоката №527 від 04.03.2011), адвокат Лабадін І.О. (посвідчення адвоката №000957 від 12.06.2020); Москалець Г.І.(паспорт серія НК003598 від 18.07.1995 виданий Козелецьким РВУМВС України в Чернігівській області)

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (далі - Козелецька селищна рада) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" (далі - ТОВ "Трансбудсервіс 11") про:

- визнання незаконним та скасування рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", згідно якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку;

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладеного між Козелецькою селищною радою та ТОВ "Трансбудсервіс 11", згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового особистого земельного сервітуту строком на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного жилого будинку та який зареєстрований державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації 19.02.2018.

Позовна заява аргументована тим, що договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 суперечить положенням Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України "Про оренду землі", адже не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені. Крім цього, на думку прокурора вказаний договір вчинено для приховання іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, з огляду на що спірний договір підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої 1 статті 215 ЦК України. З аналогічних підстав підлягає визнанню незаконним та скасуванню спірне рішення Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту".

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 у справі № 927/179/21 (суддя Федоренко Ю. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 (Іоннікова І. А. - головуючий суддя, судді Михальська Ю. Б., Разіна Т. І.) відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 30.08.2022 скасовано рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 у справі № 927/179/21, справу № 927/179/21 передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2022 року справу № 927/179/21 прийнято до розгляду (суддя Белов С.В.).

19.10.2022 року прокурором подано до суду пояснення в яких зазначено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на об`єкт незавершеного будівництва квартирний (багатоквартирний) житловий будинок (вул.Вознесенська, 6-а с.Козелець) скасовано 28.09.2021.

Прокурор вказує, що відповідач-2 не був та не є власником чи землекористувачем земельної ділянки чи об`єктів нерухомості, прохід до яких неможливий без використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, відповідно не є суб`єктом, який має право вимоги встановлення сервітуту.

04.11.2022 року відповідачем-2 подано до суду відповідь на пояснення в яких зазначає, що скасування державної реєстрації його права власності на об`єкт незавершеного будівництва (вул.Вознесенська, 6-а с.Козелець) свідчить про те, що ТОВ «Трансбудсервіс 11» не могло задовольнити власні потреби при виконання договору про спільну діяльність від 23.10.2015 іншим способом, окрім як встановленням сервітуту, оскільки відповідно до договору про спільну діяльність від 23.10.2015 відповідач-2 має провести комплекс робіт для завершення будівництва об`єкту за адресою вул.Вознесенська, 6-а с.Козелець із введенням його в експлуатацію, що в свою чергу вимагає доступу до об`єкту по земельній ділянці, на якій він розташований (розміщення будматеріалів, техніки прокладення інженерних комунікацій).

Відповідач зазначає, що іншим способом, крім як встановлення строкового оплатного земельного сервітуту не можливо задовольнити потреби у доступі до об`єкту і земельної ділянки з дотриманням вимог законодавства в наслідок чого відповідачами було обрано обмежене речове право на користування у формі сервітуту.

29.11.2022 року суд розпочав розгляд даної справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2013 індексний номер 6235382 земельна ділянка площею 0,2163 га з кадастровим номером :01:003:0282, що розташована по вул. Вознесенська, 6-а сел. Козелець Козелецького району Чернігівської області на праві комунальної власності належить Козелецькій селищній раді.

Земельна ділянка по по вул. Вознесенська, 6-а сел. Козелець Козелецького району Чернігівської області передавалась у оренду Акціонерному товариству закритого типу Фінансово-промислова компанія Гарна їжа для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку за договором оренди землі (зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України 17.06.2009), який був розірваний сторонами, а земельна ділянка повернута Козелецькій селищній раді за актом від 12.08.2013 (а.с.18-25).

21.10.2015 Рішенням 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту надано TOB Трансбудсервіс 11 в користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0282 площею 0,2163 га по вул. Вознесенська, 6-а на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного жилого будинку та встановлено плату за користування даною земельною ділянкою в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

23.10.2015 між Козелецькою селищною радою (сторона -1) та TOB Трансбудсервіс 11 (сторона - 2) укладено договір про спільну діяльність (далі - договір), згідно якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль спільно діяти в сфері будівництва для досягнення наступних спільних господарських цілей: будівництва багатоквартирного житлового будинку в смт. Козелець вул. Вознесенська, 6-а та здачі його в експлуатацію.

Відповідно до розділу 3 договору сторона-1 зобов`язується протягом дня після підписання даного договору передати стороні-2 для проведення будівництва недобудований житловий будинок в смт. Козелець по вул. Вознесенській,6А; здійснити для проведення сумісної діяльності передачу наявної проектної документації стороні-2; прийняти рішення про відведення земельної ділянки стороні-2 для проведення будівництва у відповідності та на умовах даного договору.

Сторона-2 відповідно до розділу 4 договору зобов`язана після підписання даного договору прийняти для проведення будівництва недобудований житловий будинок в смт. Козелець по вул. Вознесенській,6-а та приступити до виконання комерційного проекту зі стороною-1; профінансувати виготовлення проекту відведення земельної ділянки, загального проекту будівництва та вжити заходів по найму відповідного персоналу для виконання робіт за даним договором.

У розділі 6 договору визначено внески і частки сторін. Так, внесок сторони-1 недобудований житловий будинок в сел. Козелець по вул.Вознесенській,6А, переданий стороні-2 в період дії даного договору на цілі сумісної діяльності (п.6.1 договору). Сторона-1 визначає, а сторона-2 закріплює за стороною-1 три дві кімнатні квартири, які розташовані по вул.Вознесенькій,6А в сел. Козелець. За стороною-2 закріплюється решта квартир та підвальне приміщення по вул.Гекршуні,6 в сел. Козелець (п.6.2 договору).

У пункті 10.1 договору сторони визначили, що термін дії договору складає з моменту підписання до оформлення права власності на предмет спільної діяльності відповідно до п.6.2 даного договору.

Згідно акту прийому передачі недобудованого житлового будинку по вул. Вознесенській, 6А в смт. Козелець від 23.10.2015 Козелецька селищна рада передала TOB Трансбудсервіс 11 недобудований житловий будинок по вул. Вознесенська,6А смт. Козелець.

30.10.2015 між Козелецькою селищною радою та ТОВ Трансбудсервіс 11 укладено договір про встановлення земельного сервітуту (далі договір сервітуту), згідно якого ТОВ Трансбудсервіс 11 отримує право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0282 площею 0,2163 га по вул. Вознесенеька,6А смт. Козелець Чернігівська область на умовах строкового особистого земельного сервітуту для реконструкції 24-х квартирного житлового будинку.

Дія земельного сервітуту, встановленого цим договором, поширюється на всю земельну ділянку, площею 0,2163 га в межах згідно з кадастровим планом земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору (п.2 договору сервітуту).

Згідно п.3 договору сервітуту Козелецька селищна рада дає згоду на встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка належить Козелецькій селищній раді відповідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно індексний номер 6235382, серія САЕ №820036, на визначених цим договором умовах.

Цільове призначення земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут: для реконструкції 24-х квартирного житлового будинку (п.4 договору сервітуту).

Відповідно до п.6-7 договору сервітуту земельний сервітут встановлюється на строк 5 років. Встановлення земельного сервітуту за цим договором не веде до позбавлення власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Згідно п. 13-14 договору сервітуту право земельного сервітуту, що встановлюється цим договором реалізується ТОВ Трансбудсервіс-11 на платній основі. Розмір плати за встановлення особистого сервітуту становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає у грошовій формі 31996,82 грн на один рік.

Пунктами 19-22 договору сервітуту сторони погодили взаємні права та обов`язки. Згідно п.22 відповідач-2 зобов`язаний зокрема належно використовувати встановлений земельний сервітут, що встановлений цим договором, відповідно до цільового призначення земельної ділянки.

Вказаний договір зареєстровано 19.02.2018 державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.01.2021.

Право приватної власності на незавершене будівництво, квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, загальною площею 999,4 кв.м., що розташований по вул. Вознесенська,6-а смт. Козелець Чернігівська область та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0282, зареєстровано за TOB Трансбудсервіс 11 державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації 19.03.2018, номер запису 25355466.

28.09.2021 року скасовано право приватної власності на незавершене будівництво, квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, загальною площею 999,4 кв.м., що розташований по вул. Вознесенська,6-а смт. Козелець Чернігівська область та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0282, реєстраційний номер:20.

Прокурор, звертаючись з позовною заявою до суду наголосив на тому, що договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 суперечить положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України Про оренду землі, адже не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені; його вчинено для приховання іншого правочину договору оренди земельної ділянки, з огляду на що він підлягає визнанню недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України. У зв`язку з цим підлягає визнанню незаконним та скасуванню спірне рішення Козелецької селищної ради від 21.10.2015 Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Частинами 1, 3 ст. 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковим до виконання на відповідній території.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Частиною 3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення (ч. 6 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Як передбачено частиною 10 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом встановлено, що ТОВ Трансбудсервіс 11 зверталось із заявою до Козелецького селищного голови розглянути питання укладення договору на передачу заявнику земельної ділянки та недобудованого житлового будинку по вул. Вознесенській, 6-а. Розглянувши заяву 21.10.2015 Козелецька селищна рада прийняла рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", згідно якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку.

Судом встановлено, що між 23.10.2015 між Козелецькою селищною радою (відповідач-1) та TOB Трансбудсервіс 11 (відповідач-2) укладено договір про спільну діяльність. Даний договір чинний, сторонами не розірваний, в судовому порядку не дійсним не визнавався. За даним договором Козелецька селищна рада взяла на себе зобов`язання прийняти рішення про відведення земельної ділянки TOB Трансбудсервіс 11 для проведення будівництва недобудованого житлового будинку в смт.Козелець по вул Вознесенській,6-а.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно ст.1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи дати прийняття оспорюваного рішення та укладення договору про спільну діяльність, суд доходить висновку, що прийняття рішення Козелецькою селищною радою про надання в користування TOB Трансбудсервіс 11 земельної ділянки площею 0,2163 га, кадастровий номер :01:003:0282 не могло бути спрямоване на досягнення цілей договору, що ще не був укладений сторонами та з метою виконання своїх обов`язків в рамках договору про спільну діяльність від 23.10.215, передбачених розділом 3, зокрема, щодо прийняття рішення про відведення земельної ділянки для проведення будівництва.

Судом встановлено, що між відповідачами 30.10.2015 укладено договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, яким надано право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01:003:0282, площею 0,2163 га по вул.Вознесенська,6-а, смт. Козелець TOB Трансбудсервіс 11. Договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 укладений у письмовій формі та підписаний представниками сторін і скріплений печатками юридичних осіб. У договорі сервітуту від 30.10.2015 сторони договору передбачили строк дії договору (пункт 6 договору), плату за встановлення сервітуту (пункт 14), права та обов`язки сторін (пункти 19-22 договору). Договір зареєстровано 19.02.2018 державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації, номер запису 24943259.

Згідно зі ст. 395 Цивільного кодексу України, сервітут (право користування) є речовим правом на чуже майно.

Як передбачено ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

У ст. 99 ЗК України визначено види права земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; в-4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; ж-1) право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; з) інші земельні сервітути.

Як передбачено ч. 1 ст. 100 ЗК України, сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ч.2 ст. 100 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 ст. 404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Однією з основних характеристик сервітуту є те, що потреба у його встановленні може виникнути тоді, коли неможливо задовольнити відповідній особі власні потреби будь-яким іншим способом. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі, за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

Юридична конструкція земельного сервітуту передбачає, що потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном, повинні мати характер вимушених, зумовлювати неможливість або утруднення користування сусідньою або іншою земельною ділянкою.

Звертаючись із позовними вимогами, Ніжинська місцева прокуратура стверджувала про те, що спірний договір є удаваним, оскільки за своєю суттю є договором оренди.

В силу положень статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони фактично вчинили.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), суд на підставі ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Отже сторонами договору сервітуту є власник земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0282 Козелецька селищна рада та TOB Трансбудсервіс 11.

Посилання прокурора щодо невідповідності TOB Трансбудсервіс 11, як суб`єкта, що має право вимагати встановлення сервітуту підтверджуються матеріалами справи, оскільки ст 99 Земельного кодексу України, закріплюючи невичерпний перелік земельних сервітутів також наголошує, що їх встановлення можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи. З врахуванням дати прийняття рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту (21.10.2015), дати укладення договору про спільну діяльність (23.10.2015) та договору сервітуту (30.10.2015, зареєстровано 19.02.2018), дати реєстрації права приватної власності на незавершене будівництво (19.03.2018) та дати скасування зазначеного права приватної власності (28.09.2021) матеріали прави підтверджують, що відповідач-2 не мав статусу власника або землекористувача земельної діляноки, не являвся заінтересованою особою, що мала право на встановлення відповідного сервітуту.

Досліджуючи питання неможливості задоволення TOB Трансбудсервіс 11 власних потреб у використанні земельної ділянки будь-яким іншим способом, окрім як встановлення сервітуту, а також цілей встановлення сервітуту, суд зазначає, що аналіз умов договору доводить до висновку, що метою даного сервітуту є використання земельної ділянки з метою реконструкції 24-х квартирного житлового будинку, що не відповідає цілям користування чужою земельною ділянкою, визначеними положеннями ст.404 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що Договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 не співвідноситься з чіткими критеріями,визначеними законом, яким має відповідати право земельного сервітуту.

Як визначено ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 792 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про оренду землі", за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк.

Порядок надання земельних ділянок державної чи комунальної власності в оренду врегульований статтею 124 Земельного кодексу України, відповідно до частин 1, 2 (в редакції, чинній на момент укладання договору про встановлення земельного сервітуту) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зазначене свідчить про те, що спірний договір сервітуту, який фактично є договором оренди, укладений з порушенням норм чинного земельного законодавства. Передача земельної ділянки повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст. ст. 124, 134 Земельного кодексу України та згідно з положеннями Закону України "Про оренду землі", натомість земельну ділянку TOB Трансбудсервіс 11 надано в користування поза процедурою торгів.

Отже, враховуючи мету укладення спірного договору - провадження підприємницької діяльності, а також оплатний характер договору, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо платного володіння та користування земельною ділянкою для ведення підприємницької діяльності, що відповідає визначенню оренди землі, наведеному у статті 1 Закону України "Про оренду землі", оскільки земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

Суть правовідносин між сторонами за спірним договором, їх зміст та мета отримання земельної ділянки не відповідає такому правовому інституту як земельний сервітут.

За приписами ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як визначено п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", згідно якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку прийняте з порушенням норм земельного законодавства, а тому вимога прокурора щодо визнання незаконним та скасування зазначеного рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладений між Козелецькою селищною радою та ТОВ "Трансбудсервіс 11"суперечить вимогам законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним, відповідно до ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 406 ЦК України, визнання договору про встановлення сервітуту недійсним є підставою для припинення сервітуту.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У вирішенні питання про застосування передбачених законом наслідків недійсності правочину, який є оспорюваним (а не нікчемним), господарському суду необхідно виходити зі змісту позовних вимог. Якщо спір з приводу таких наслідків між сторонами відсутній, у господарського суду немає правових підстав зобов`язувати їх вчиняти дії, прямо передбачені законом, зокрема ч. 1 ст. 216 ЦК України, ч. 2 ст. 208 ГК України.

Висновки стосовно обґрунтувань підстав звернення прокуратури з позовом у справі.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Межі повноважень прокурора передбачені як ГПК України, так і Законом України Про прокуратуру.

Повноваження прокурора, передбачені ст. 53 ГПК України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено ст. 24 Закону України Про прокуратуру у редакції діючій на час пред`явлення позову (з урахуванням п.п. 1,3-4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону від 19.09.2019 № 113-1Х). Право подання позовної заяви (заяв, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про прокуратуру функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у ст. 15 цього Закону.

За ст. 12 Закону України Про прокуратуру ( у редакції на час пред`явлення позову) у системі прокуратури діють місцеві прокуратури.

При цьому прокурори мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (ст. 15 Закону України Про прокуратуру).

Види представництва сторін у суді, врегульовані ст. ст. 56-61 ПІК України, передбачають обов`язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені ст. 53 ГПК України.

Здійснюючи представництво інтересів держави, прокурор не обмежений волею суб`єкта, від імені якого він представляє інтереси держави, і діє автономно, незалежно від нього, окрім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 55 ГПК України).

У зв`язку з цим відсутні підстави для ототожнення статусу прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника, який діє виключно на підставі довіреності чи договору.

У даній справі прокурором реалізовано конституційну функцію представництва інтересів держави та позов подано виключно з цією метою, а не для захисту особистих прав та інтересів Ніжинської місцевої прокуратури як самостійної юридичної особи, яка поза всім іншим статусу юридичної особи взагалі не має, оскільки у межах Чернігівської області єдиним органом прокуратури, який є юридичною особою є Чернігівська обласна прокуратура.

Отже, на час пред`явлення позову в органах прокуратури діяли місцеві прокуратури, та повноваження прокурора, передбачені ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. 24 Закону України Про прокуратуру виконували керівники місцевих прокуратур, їх перші заступники та заступники.

Відповідно до наказу прокурора Чернігівської області від 26.12.2018 № 444к (долучений до позову) Марушка І.М. призначено на посаду заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури.

Відтак, заступник керівника місцевої прокуратури - Марушко І.М. є уповноваженою особою на звернення до суду з позовами в інтересах держави при реалізації повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України, ст. 24 Закону України Про прокуратуру, ст. 53 ГПК України та, відповідно, підписання позовних заяв.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову в частині відсутності належних повноважень заступника керівника місцевої прокуратури при поданні позову до суду.

Суд також не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності згідно заяви відповідача від 19.05.2021, оскільки під час звернення Ніжинською місцевою прокуратурою з позовом до суду строки давності не пропущено виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії, зокрема прийняття рішення, а з моментом обізнаності про порушення законута порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів позивача.

Перебіг строку позовної давності починається з часу, коли особа, права якої порушено, або прокурор, який звертається за захистом порушеного права, дізналися про таке порушення, а не з часу видачі органами влади чи органами місцевого самоврядування незаконного акту. Саме таку правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц та від 05.06.2018 у справі №359/2421/15-ц.

Так, про факт укладення селищною радою оспорюваного договору та його державної реєстрації прокурор довідався 21.01.2021 в результаті опрацювання витребуваної інформації від органу місцевого самоврядування. З огляду на зазначене, строк відліку позовної давності розпочався 21.01.2021.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", згідно якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку.

3. Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладеного між Козелецькою селищною радою та ТОВ "Трансбудсервіс 11", згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0282, площею 0,2163 га, розташованою за адресою: вул. Вознесенська, 6-а, смт Козелець, Козелецький район, Чернігівська область, на умовах строкового особистого земельного сервітуту строком на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного жилого будинку та який зареєстрований державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації 19.02.2018.

4. Стягнути з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (, вул. Ф. Сидорчука, 9, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000) на користь Чернігівської обласної прокуратури ( рахунок UA0006008, МФО 820172 Державна казначейська служба України м.Київ, одержувач - Чернігівська обласна прокуратура, ) 2270,00 грн судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Трансбудсервіс 11 (, вул. Жуковського, 17-а, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000) на користь Чернігівської обласної прокуратури ( рахунок UA0006008, МФО 820172 Державна казначейська служба України м.Київ, одержувач - Чернігівська обласна прокуратура, ) 2270,00 грн судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 21.12.2022 року.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/