ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1839/22

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Моісєєв Д.А. на підставі ордеру;

Від відповідача: Малявкін А.Б. в порядку самопредставницва;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» до комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення 388 385,06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» (далі по тексту КП «ЖКС «Чорноморський») звернулось до господарського суду із позовною заявою до комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (далі по тексту КП «Теплопостачання міста Одеси») про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 388 385,06 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. в частині оплати вартості наданих позивачем з 2014р. по 01.06.2022р. послуг.

КП «Теплопостачання міста Одеси» у поданому до суду відзиві на позовну заяву було наголошено про сплив позовної давності за зобов`язаннями, які виникли до 02.04.2017р., а, отже, у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості у розмірі 170 126,06 грн. за період з грудня 2014р. по 02.04.2017р. необхідно відмовити. Крім того, відповідачем зазначено, що заборгованість за грудень 2020р. у розмірі 5169,00 грн. у КП «Теплопостачання міста Одеси» перед позивачем відсутня.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

20.01.2009р. між КП «ЖКС «Чорноморський» (Виконавець) та КП «Теплопостачання міста Одеси» (Замовник) було укладено договір про надання послуг №ТГО-49/09, відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по наданню послуг з доставки населенню єдиних рахунків на оплату послуг з теплопостачання.

Згідно з п. п. 2.1-2.4 договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. вартість доставки одного рахунку складає 0,25 грн. з ПДВ за один особовий рахунок. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання за результатами кожного календарного місяця та фіксується в актах наданих послуг. Акти підписуються сторонами до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Замовник зобов`язаний перерахувати суму, зазначену в актах, протягом 5 днів з моменту підписання акту.

Умовами п. п. 5.1, 5.6 договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії, то договір вважається продовженим на один календарний рік.

Кількість особових рахунків та місцезнаходження абонентів станом на 01.01.2008р. було визначено дислокацією, підписаною сторонами. При цьому, з наданого позивачем доказу не вбачається за можливе встановити його застосування сторонами під час виконання договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р., який був укладений пізніше.

На виконання зобов`язань за договором №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. між сторонами були підписані акти приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 219 559,50 грн., а саме: №10 від 15.02.2017р. на суму 6470,50 грн., №13 від 09.03.2017р. на суму 6458,50 грн., №22 від 14.04.2017р. на суму 6345,50 грн., №27 від 11.05.2017р. на суму 6383,75 грн., №31 від 10.06.2017р. на суму 6339,25 грн., №36 від 10.07.2017р. на суму 6339,50 грн., №43 від 11.08.2017р. на суму 5766,25 грн., №50 від 11.09.2017р. на суму 5721,50 грн., №56 від 10.10.2017р. на суму 5492,50 грн., №59 від 10.11.2017р. на суму 5459,50 грн., №65 від 13.12.2017р. на суму 5459,50 грн., №3 від 10.01.2018р. на суму 5429,25 грн., №6 від 12.02.2018р. на суму 5389,75 грн., №14 від 12.03.2018р. на суму 5389,75 грн., №19 від 11.04.2018р. на суму 5390,00 грн., №23 від 10.05.2018р. на суму 5389,75 грн., №37 від 10.06.2018р. на суму 5389,75 грн., №38 від 10.07.2018р. на суму 5389,50 грн., №41 від 12.08.2018р. на суму 5389,50 грн., №45 від 12.09.2018р. на суму 5389,50 грн., №46 від 10.08.2018р. на суму 5389,50 грн., №50 від 09.11.2018р. на суму 5370,00 грн., №54 від 10.12.2018р. на суму 5370,25 грн., №2 від 10.01.2019р. на суму 5323,00 грн., №4 від 10.02.2019р. на суму 5222,00 грн., №7 від 12.03.2019р. на суму 5221,50 грн., №10 від 10.04.2019р. на суму 5240,75 грн., №12 від 11.05.2019р. на суму 5241,00 грн., №16 від 18.06.2019р. на суму 5241,00 грн., №19 від 09.07.2019р. на суму 5241,00 грн., №21 від 12.08.2019р. на суму 5241,50 грн., №29 від 10.09.2019р. на суму 5241,50 грн., №32 від 10.10.2019р. на суму 5241,50 грн., №34 від 11.11.2019р. на суму 5219,75 грн., №44 від 09.12.2019р. на суму 5127,25 грн., №29 від 04.06.2020р. на суму 5169,00 грн., №30 від 04.06.2020р. на суму 5169,00 грн., №40 від 10.07.2020р. на суму 5169,00 грн., №51 від 10.09.2020р. на суму 5169,00 грн., №70 від 12.12.2020р. на суму 5169,00 грн.

30.07.2017р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» та КП «ЖКС «Чорноморський» було підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого за даними позивача заборгованість відповідача складає 221 312,85 грн.; за даними відповідача його заборгованість перед позивачем складає 202 590,81 грн.

01.08.2019р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» та КП «ЖКС «Чорноморський» було підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача за період з 01.06.2014р. по 01.08.2019р. складає 339 131,10 грн.

04.09.2019р. КП «ЖКС «Чорноморський» звернулось до відповідача із претензією про сплату заборгованості за договором №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. у розмірі 344 372,60 грн.

Листом №02-01-01-232 від 24.09.2019р. КП «Теплопостачання міста Одеси» у відповідь на претензію позивача було повідомлено, що неналежне виконання зобов`язань за договором №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. є наслідком складного фінансового становища КП «Теплопостачання міста Одеси».

Листом від 29.01.2021р. КП «ЖКС «Чорноморський» було направлено на адресу відповідача акти приймання-передачі наданих послуг. При цьому, позивач просив сплатити заборгованість у розмірі 401 385,60 грн.

19.05.2021р. КП «ЖКС «Чорноморський» звернулось до відповідача із претензією про сплату заборгованості за договором №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. у розмірі 401 385,60 грн.

Листом №02-01-01-267 від 15.06.2021р. КП «Теплопостачання міста Одеси» у відповідь на претензію позивача було повідомлено, що за даними відповідача його заборгованість складає 265 331,74 грн., у зв`язку з чим, відповідач запропонував підписати акт звірки взаємних розрахунків.

Листом від 16.01.2022р. КП «ЖКС «Чорноморський» було направлено на адресу акти приймання-передачі наданих послуг. При цьому, позивач просив сплатити заборгованість у розмірі 370 371,60 грн.

01.06.2022р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» та КП «ЖКС «Чорноморський» було підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого, за даними позивача, заборгованість відповідача складає 401 385,60 грн.; за даними відповідача його заборгованість перед позивачем складає 218 258,00 грн.

У поданій до суду позовній заяві КП «ЖКС «Чорноморський» було наголошено, що відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. не було оплачено вартості наданих позивачем послуг, що стало підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами. При цьому, за переконання позивача, розмір заявленої до стягнення заборгованості підтверджується, в тому числі, підписаними між сторонами актами звірки взаємних розрахунків, факт підписання яких відповідачем свідчить про переривання строку позовної давності.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 20.01.2009р. між КП «ЖКС «Чорноморський» та КП «Теплопостачання міста Одеси» було укладено договір про надання послуг №ТГО-49/09, за умовами якого сторонами було вирішено підписувати акти наданих послуг до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем. При цьому, вартість наданих позивачем послуг має оплачуватись КП «Теплопостачання міста Одеси» протягом 5 днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні 16 липня 1999 року N 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Приписами ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Приймаючи до уваги положення Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарський суд зазначає, що, в даному випадку, лише складені сторонами на виконання договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. акти приймання-передачі наданих послуг є належними доказами, які підтверджують факт надання послуг, оскільки містять реквізити, визначені Законом.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку, що лише підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків не може бути достатнім доказом на підтвердження надання послуг за договором №ТГО-49/09 від 20.01.2009р., оскільки, по-перше, сторони мають складати акти приймання-передачі наданих послуг, а, отже, позивач має їх надати суду на підтвердження надання послуг за договором, по-друге, акти звірки взаємних розрахунків не містять обов`язкових реквізитів, визначених Законом України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні для первинних документів.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що під час вирішення питання про обґрунтованість заявлених КП «ЖКС «Чорноморський» позовних вимог у суду наявні підстави для врахування лише підписаних між сторонами актів наданих послуг на загальну суму 219 559,50 грн. При цьому, суд зазначає, що незважаючи на надання КП «ЖКС «Чорноморський» листа від 29.01.2021р, по тексту якого вказано про направлення на адресу відповідача актів за листопад-грудень 2020р., суду вказані акти надані не були, а, отже, питання про задоволення заявлених позивачем вимог вирішується судом лише на підставі наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами актів.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених КП «ЖКС «Чорноморський» позовних вимог шляхом присудження до стягнення із КП «Теплопостачання міста Одеси» грошових коштів у розмірі 219 559,50 грн.

Проте, вирішуючи питання про задоволення заявлених КП «ЖКС «Чорноморський» до КП «Теплопостачання міста Одеси» позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 219 559,50 грн., господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку поданій відповідачем заяві про застосування інституту позовної давності до заявлених у межах даної справи вимог.

Приписами п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29 травня 2013 року N 10 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне: за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Під час вирішення питання про застосування інституту позовної давності до заявлених в межах даної справи позовних вимог господарський суд враховує, що позовна давність - це законне право особи уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду. Таким чином, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Верховним Судом у постанові від 17.07.2018р. по справі №911/4006/16 наголошено, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Господарський суд зазначає, що п. 2.4 договору №ТГО-49/09 від 20.01.2009р. визначено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» зобов`язано перерахувати вартість наданих йому послуг протягом 5 днів з моменту підписання акту. Таким чином, трирічний строк для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за конкретним актом має розраховувати після закінчення 5-ти денного строку для його оплати відповідачем.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 №211 від 11.03.2020р. на усій території України з 12.03.2020р. було встановлено карантин, в результаті чого запровадженні деякі обмеження у всіх сферах життєдіяльності суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

В подальшому дія карантину, згідно постанов Кабінету Міністрів України, була продовжена із запровадженням нових обмежень з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Слід зазначити, що запровадження на території України карантину є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

02.04.2020р. набув чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX від 30.03.2020р., яким було внесено зміни до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В силу вимог п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020р.) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022р. Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, якими встановлено, що під час дії карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України, а також під час воєнного стану, строки позовної давності продовжуються, господарський суд доходить висновку, що 20.02.2020р. сплинув строк позовної давності за актом №10 від 15.02.2017р., тобто до моменту запровадження в Україні карантинних обмежень.

Господарський суд зазначає, що за актом №13 від 09.03.2017р. трирічний строк позовної давності мав сплинути 14.03.2020р., тобто вже під час дії карантинних обмежень, а, отже, під час розрахунку строків позовної давності за вказаним актом необхідно застосовувати Закон України № 540-IX від 30.03.2020р., який поширює свою дію на правовідносини, які виникли під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020р.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених КП «ЖКС «Чорноморський» позовних вимог до КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення заборгованості за актом №10 від 15.02.2017р. у розмірі 6470,50 грн. у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. При цьому, підстави для застосування інституту позовної давності щодо решти заборгованості відсутні, а, отже, позовні вимоги КП «ЖКС «Чорноморський» підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення із КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості у розмірі 213 089,00 грн. (219 559,50 грн. - 6470,50 грн. = 213 089,00 грн.).

При цьому, судом відхиляються доводи КП «ЖКС «Чорноморський» про переривання строків позовної давності у зв`язку з підписанням відповідачем актів звірки взаємних розрахунків, оскільки у акті від 01.06.2022р. відповідачем було повідомлено про списання заборгованості у розмірі 117 884,32 грн., яка виникла за період з січня 2015р. по листопад 2018р. у зв`язку із закінченням трирічного строку позовної давності. Крім того, про списання заборгованості за вказаний період також вказано у акті, підписаному за період з 01.06.2014р. по 01.08.2019р.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» позовних вимог шляхом присудження до стягнення з комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості у розмірі 213 089,00 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» / 65029, м. Одеса, вул. Балківська, будинок 1-Б; ідентифікаційний код 34674102/ на користь комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» /65089, м. Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок 81/4; ідентифікаційний код 35303608/ заборгованість за надані послуги у розмірі 187 244,00 грн. /сто вісімдесят сім тисяч двісті сорок чотири грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 2809,00 грн. /дві тисячі вісімсот дев`ять грн. 00 коп./.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2022 р.

Суддя С.П. Желєзна