ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"20" грудня 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/594/20
Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., при секретарі Московчук Є.В., розглянувши матеріали справи
про стягнення 220 904,47 грн
за участю представників:
прокурора: Колівошко Світлана Миколаївна посвідчення № 057704 від 29.10.2020 року
позивача: Миколюк Ярослав Петрович, паспорт НОМЕР_1
відповідача: Цепляєв Сергій Вікторович, посвідчення №316 від 25.01.1999 року
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Господарського суду Вінницької області (головуючий суддя Міліціанов Р.В.) знаходиться справа № 902/594/20 за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької районної ради та Комунального підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛ СІТІ БУД", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, про стягнення 220 904,47 грн.
Ухвалою суду від 17.06.2020 року відкрито провадження у справі № 902/594/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Також, даною ухвалою, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.
27.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 23.07.2020 року), в якому останній вважає позовну заяву передчасною, безпідставною, необґрунтованою та просить суд відмовити в задоволенні позову. В якості додатків до відзиву додано ряд документів.
Ухвалою суду від 04.08.2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.08.2020 року.
12.12.2022 року по справі № 902/594/20 прийнято рішенні відповідно до якого відмовити повністю у задоволенні позову Заступника прокурора Вінницької області, в інтересах держави в особі Вінницької районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛ СІТІ БУД" про стягнення 220 904,47 грн безпідставно перерахованих коштів за невиконані роботи згідно Договору № 345 від 10.09.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИЛ СІТІ БУД" та Комунальним підприємством "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради.
Також призначено судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 20.12.2022 року.
20.12.2022 року від Вінницької обласної прокуратури до суду надійшло клопотання про зменшення судових витрат (№ 902/594/20 від 12.2022 року), в якій останній просить суд продовжити встановлений судом процесуальний строк для подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та покласти судові на відповідача.
У судовому засіданні 20.12.2022 року прийняли участь прокурор представник позивача та відповідача. Представник третьої особи правом участі в судовому засіданні не скористався.
У відповідності до п. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому судом вирішено розглянути заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу за наявними у справі доказами.
Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи, 08.09.2020 року між Адвокатом Цепляєвим Сергієм Вікторовичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жил Сіті Буд" (Клієнт) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 08/09-22.
Відповідно п. 1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його інтересів та надання правової допомоги з усіма необхідними повноваженнями з питань ведення від імені Клієнта будь-яких справ в усіх без винятку органах державної влади га управління, органах пенсійного фонду, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, зокрема, в прокуратурі, державній виконавчій службі, органах поліції, житлово-експлуатаційних конторах, службі у справах дітей, та в судах усіх інстанцій, адміністративних та інших установах, підприємствах, товариствах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування з усіма правами, які надані законом представнику, позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, надавати письмові запити, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, пред`явлення (подачі) та підпису претензій, позовів, заяв, відзивів, клопотань, апеляційних та касаційних скарг, пред`явлення виконавчого листа до стягнення, з правом знайомитися з матеріалами справ, робити з них виписки (витяги), копії рішень (в т.ч. судових), брати участь в їх дослідженні та в судових засіданнях, представляти докази, заявляти клопотання, оскаржувати рішення, ухвали, постанови, вироки суду, подавати заяви про перевірку рішень, ухвал, постанов та вироків суду, давати усні та письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими законом.
Згідно п. 4 Договору розмір гонорару та порядок проведення розрахунків Клієнта з Адвокатом визначається або додатковою угодою до цього Договору про оплату послуг адвоката, або по факту надання послуг актом виконаних робіт, або детальним розрахунком суми гонорару (за вибором сторін).
Також, 08.09.2022 року між сторонами підписано Додаткову угоду до договору про надання професійної правничої допомоги № 08/09-22 ввід 08.09.2022 року
На виконання правових послуг, що є предметом Договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом № 08/09-22 від 08.09.2022 року, за взаємною згодою між Клієнтом та Адвокатом, розмір гонорару становить 10 000,00 грн.
- оплата за Договором здійснюється в день укладення Додаткової Угоди; але в будь якому випадку не пізніше 29.09.2022 року.
- окремо Клієнт оплачує гонорар Адвокату за представництво в суді (кожне судове засідання) 2000,00 грн. (п. 1 Додаткову угоду).
Несвоєчасна чи неповна сплата гонорару надає Адвокату право на невиконання своїх обов`язків до повної сплати Клієнтом розміру гонорару (п. 3 Додаткову угоду).
Згідно п. 4 Додаткової угоди Клієнт відшкодовує Адвокату його фактичні витрати, пов`язані із відрядженням до місця розгляду справи у суд та у зворотному напрямку, в тому числі виграти на пальне, в день його відрядження до суду, чи виконання підготовчих дій, пов`язаних із збором доказів по справі.
Вказана Додаткова угода до Договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом №08/09-22 від 08.09.2022 року є підтвердженням наявних між Сторонами грошових розрахунків, і складається у двох примірниках, кожен з яких мас однакову юридичну силу (п. 5 Додаткової угоди).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).
В якості підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір № 08/09-22 від 08.09.2022 року про надання професійної правничої допомоги; Додаткову угоду від 08.09.2022 року до договору № 08/09-22 від 08.09.2022 року про надання професійної правничої допомоги; розрахунок (акт) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 15.12.2022 року на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення № 223 від 05.10.2022 року на суму 10 000,00 грн.
Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду та визначення правовою позиції по справі.
Верховний Суд прийшов до висновку, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено» (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.
Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Перелік видів правової допомоги хоча і є невичерпним, однак виокремлення процесу ознайомлення з доказами від безпосередньої правової допомоги у формі складання позову суд вважає протиправним та вчинено на шкоду іншій стороні.
Верховний Суд дотримується позиції, що визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17,від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).
Судом встановлено, що згідно розрахунку (акту) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 15.12.2022 року відповідачем зазначено надання послуг на суму 20 000,00 грн, серед яких:
- ознайомлення із документами, юридична консультація. Ознайомлення з судовою практикою; підготовка процесуальних документів - клопотання про повернення справи на стадію підготовчого засідання, клопотання про зупинення провадження по справі - на суму 6 000,00 грн;
- за участь у семи судових засіданнях на загальну суму 14 000,00 грн.
Однак, судом встановлено, що два судові засідання 11.10.2022 року та 08.11.2022 року не відбулися, у зв`язку з чим відповідачем необґрунтовано заявлено 4 000,00 грн.
Крім того, у задоволенні клопотань представника відповідача (клопотання про повернення справи на стадію підготовчого засідання, клопотання про зупинення провадження по справі) судом відмовлено, про що поставлені відповідні ухвали суду на стадії розгляду справи по суті.
Тому, суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення 3 000,00 грн.
Враховуючи ціну позовних вимог, значний термін перебування справи у провадженні суду, час проведення судових засідань, тривалість яких ставила не менше однієї години, що підтверджено журналами судових засідань, суд не вважає надмірним або непропорційним погоджений адвокатом та ТОВ "ЖИЛ СІТІ БУД" розмір гонорару за ознайомлення з матеріалами справи, підготовку до судових засідань та участь у них.
Таким чином, суд визначено обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.
При цьому, 7 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за відповідачем.
Щодо віднесення судових витрат на Вінницьку обласну прокуратуру, суд враховує наступне.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, здійснює прокуратура.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону, який набрав чинності 15.07.2015 року. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18).
Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Частина третя статті 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України містить аналогічну норму).
Відповідно до частини четвертої цієї ж статті прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).
При цьому частиною четвертою статті 23 Закону передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав представництва.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.
Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.
За частиною п`ятою статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
Дещо інший механізм визначено цією ж статтею стосовно звернення з позовом прокурора. Так, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 56 ЦПК України).
Разом із цим загальна норма частини першої статті 55 ГПК України передбачає, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті (стосовно права укладати мирові угоди).
Частиною другою статті 46 ГПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частини перша та друга статті 42 ГПК України містять переліки прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.
Схожі положення містять відповідно частина перша статті 57, частина друга статті 49, частина перша статті 43 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що за змістом наведених положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.
З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат (правовий висновок ВП ВС від 05.10 2022 року у справі № 923/199/21).
Тому, суд дійшов висновку про необхідність покладення понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн на Вінницьку обласну прокуратуру.
З приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходив з наступного.
На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.11.2022 року у справі № 902/594/20 відмовлено у задоволенні позову повністю, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 313,57 грн (т. 1 а.с. 29) суд залишає за Вінницькою обласною прокуратурою.
Суд також зауважує, що сторонами понесено судові витрати, пов`язані з оскарженням судових рішень. При подачі апеляційної та касаційної скарги у даній справі сплачено судовий збір:
- прокурором за подачу апеляційної скарги на Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.10.2020 року у справі № 902/594/20 в сумі 2 102,00 грн, які слід залишити за Вінницькою обласною прокуратурою, враховуючи відмову у задоволенні позову;
- відповідачем за подачу касаційної скарги на Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 року у справі № 902/594/20 в сумі 6 628,00 грн, які слід залишити за відповідачем, оскільки Постановою КГС ВС від 06 травня 2021 року у справі справі № 902/594/20 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Жил Сіті Буд" залишено без задоволення.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73 ,74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 221, ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3 313,57 грн та за подачу апеляційної скарги на Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.10.2020 року у справі № 902/594/20 в сумі 2 102,00 грн залишити за Вінницькою обласною прокуратурою.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги на Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 року у справі №902/594/20 в сумі 6 628,00 грн та 7 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу залишити за відповідачем.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.
Повний текст додаткового судового рішення складено 23.12.2022 року.
Суддя Міліціанов Р.В.
1 - до справи