ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022м. ХарківСправа № Б-31/162-02 (922/1220/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк"
до Приватне акціонерне товариство "Куряжський домобудівельний комплекс"
про стягнення коштів
за участю сторін:

пр-к позивача - Беспалов В.Г. (ліквідатор СТОВ "Маяк"),

пр-к відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду 05.08.2022 від ліквідатора СТОВ "Маяк" арбітражного керуючого Беспалова В.Г. надійшла позовна заява до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" про відшкодування збитків внаслідок кримінального правопорушення, в якій позивач просил суд: 1) прийняти позов до провадження та розглянути його в редакції цивільного позову від 12.11.2014 з доповненнями від 23.09.2020; 2) стягнути з відповідача на користь СТОВ "Маяк" матеріальні збитки в сумі 779375,00 грн; 3) відновити пропущений строк подання позовної заяви в зв`язку з втраченим часом в касаційній інстанції на процесуальні питання; 4) з метою скорочення часу на ознайомлення з матеріалами справи запросити з архіву Дзержинського (тепер Шевченківського) районного суду м. Харкова матеріали справи №638/15841/14-3 стосовно розгляду позову СТОВ "Маяк"; 5) звільнити СТОВ "Маяк" від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки СТОВ "Маяк" є позивачем у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою господарського суду від 05.09.2022 було звільнено позивача від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі №Б-31/162-02 (922/1220/22) та призначено проведення підготовчого засідання суду на 11.10.2022, зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву, а позивача надати відповідь на відзив; встановлено строки для їх подання до суду.

03.10.2022 від відповідача ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" надійшов відзив на позовну заяву ліквідатора, в якому відповідач позовні вимоги вважає необгрунтованими, недоведеними, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої доводи відповідач обгрунтовує наступним: 1) у вироках районних судів першої інстанції від 25.06.2015 та 07.12.2017 зазначається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували заподіяння шкоди будівлі, що належить СТОВ "Маяк", падінням будівельного крану; 2) висновок комісійної судово-будівельної експертизи №10313 від 05.03.2013 про вартість будівлі, відповідач вважає неналежним та недопустими доказом у цій справі, оскільки він зроблений за рік до події; 3) відповідач вважає, що ліквідатор шляхом введення в оману суд та інші правоохоронні органи намагається протиправно стягнути з відповідача грошові кошти за шкоду, яка заподіяна не була; 4) відповідач зазначає, що СТОВ "Маяк" з моменту самої події та до листопада 2014 року не вчинило жодних дій для висунення претензій ПАТ "КДБК" ані письмових, ані усних; 5) вважає, що після подій 17.05.2014 будівля була самостійно розібрана колишнім власником ОСОБА_1 , як незаконно збудована.

06.10.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив на заперечення відповідача, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, підтримує свої позовні вимоги, просить суд їх задовольнити. Свої доводи обгрунтовує наступним: 1) зазначення СТОВ "Маяк" було лише в обвинувальному акті, проте том справи №3, в якому містились всі докази щодо СТОВ "Маяк", в тому числі й обвинувальний акт, були підмінені слідством, внаслідок чого за заявою СТОВ "Маяк" було порушено кримінальне провадження №0000616. Про цей факт зазначено позивачем в доповненні до позовної заяви від 23.09.2020. Тобто, у вироках від 25.06.2015 та 07.12.2017 суди першої інстанції не могли викласти свою правову позицію з приводу завданої шкоди, а зазначили лише процесуальну дію як відсутність доказів. На теперішній час, як стверджує ліквідатор, банкрут СТОВ "Маяк" відновив і надав суду ті докази, які повинні були фігурувати у кримінальних справах; 2) щодо висновку комісійної судово-будівельної експертизи №10313 від 05.03.2013 про вартість будівлі, позивач не погоджується з доводами відповідача, оскільки цей висновок мав на меті визначенні вартості будівлі і цей висновок є самодостатнім документом, як технічний паспорт на квартиру. Позивач зауважує, що слідство у справі падіння баштового крану також використовувало цей висновок експертизи в якості оцінки обсягу завданої шкоди СТОВ "Маяк" 3) щодо припущень відповідача про введення позивачем в оману суд та інших правоохоронних органів, то у відповідача є право звернутись з цих підстав до правоохоронних органів; 4) щодо посилань відповідача на невчинення СТОВ "Маяк" жодних дій для висунення претензій ПАТ "КДБК", то позивач зазначає, що СТОВ "Маяк" 20.05.2014 офіційно звернувся до Держгірпромнагляду з проханням повідомити про особу власника крана з метою відшкодування збитків. Таку відповідь ліквідатор отримав.

Ухвалою суду від 10.11.2021 судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу по суті на 29.11.2021. Ухвалою суду провадження на стадії розгляду справи по суті було відкладено на 08.12.2021.

В судове засідання відповідач ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" 08.12.2021 не з`явився, поважні причини неявки суду не представив, хоча належним чином був повідомений про час та місце розгляду позовної заяви про стягнення збитків.

За змістом частини 1 пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення відповідачу ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" ухвал з повідомленням про дату, час і місце судових засідань, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позову по суті за відсутності відповідача за наявними матеріалами та поданими сторонами доказами.

Щодо прав арбітражного керуючого.

Постановою господарського суду від 22.01.2004 судом було визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура відносно СТОВ "Маяк". Позов про відшкодування збитків було підписано та подано ліквідатором СТОВ "Маяк" Беспаловим В.Г., який був призначений судом ухвалою суду від 16.04.2013.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 21.10.2019, які кореспондуються з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що банкрутство є визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів не інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

За змістом частини 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), прийнятого Законом України від 18.10.2018 № 2597-VIII та введеного в дію 21.10.2019, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та аналізує фінансовий стан банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Аналогічні повноваження ліквідатора було передбачено положеннями частини 2 статті 41 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI (далі - Закон про банкрутство), який втратив чинність з дня введення в дію КУзПБ (з 21.10.2019).

Тобто, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор здійснює заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Отже, ліквідатор зобовязаний вчиняти обґрунтовані і логічні дії, що направлені на наповнення ліквідаційної маси банкрута та задоволення вимог його кредиторів, оскільки обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення.

Необхідно визначити, що процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги, стороною яких є боржник. Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Звернення ліквідатора з майновим позовом (відшкодування збітків) в межах справи про банкрутство має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому надасть можливість погасити вимоги кредиторів в процедурі ліквідації. повністю або частково. Отже арбітражний керуючий (ліквідатор, керуючий реалізацією СТОВ "Маяк" Беспалов С.Г.) мав всі права на підписання та подання такої позовної заяви в межах справи про банкрутство, враховуючи приписи Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ та ст.7 КУзПБ.

Близька за змістом є висновки Великої палати ВСУ у справі №12-41гс21 від 16.11.2022 (п. 8.11. цієї Постанови), де було визначено, що боржник, який перебуває у процедурі банкрутства, в особі його ліквідатора може звернутися до суду з майновим спором та стягнути у межах такого провадження шкоду, завдану йому іншою особою. Стягнення шкоди, завданої особі, яка перебуває у процедурі банкрутства, повинне відбуватися з урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство та особливостей повноважень учасників такої процедури.

Щодо розгляду позову по суті.

Розглянувши матеріали позову та додані до позову документи, відзив відповідача та письмові заперечення на відзив позивача, вислухавши пояснення представника позивача арбітражного керуючого (ліквідатора), суд зазначає, що ліквідатор СТОВ "Маяк" Беспалов В.Г. звернувся до суду про відшкодування реальних збітків з відповідача ПАТ "КДБК" на загальну суму 779375,00 грн, що виникли внаслідок крімінального правопорушення.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом частини 2 статті 20 ГК України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями Глави 3 "Захист цивільних прав та інтересів" Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення", Глави 51 "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання" Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та Главою 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч.2 статті 224, ч.1 ст. 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. (Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14).

Зазначений позов лікідатор СТОВ "Маяк" мотивував тим, що в провадженні Дзержинського районого суду м. Харкова знаходилось кримінальне провадження № 0000314 за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. Вказані особи були працівниками відповідача Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс».

Вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2017 року у справі № 638/15841/14-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати відповідальні посади в будівництві строком на 1 рік.

ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 статті 272 КК України виправдано.

Протиправними діями зазначених вище осіб завдано матеріальну шкоду позивачу СТОВ "Маяк" на суму 779 375,00 грн у вигляді зруйнування будівлі магазину, що був розташований за адресою: м. Харків. пр. Л.Слободи, 49, внаслідок падіння будівельного крану, який належав ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» (лист Держпромнагляду України № 08-06-08/1986 від 23.05.2014)

Проте, вирок Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2017 року в частині цивільного позову ліквідатора СТОВ «Маяк» до ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» про відшкодування матеріальнї шкоди в розмірі 770375,00 грн було залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року вирок суду від 07 грудня 2017 року скасовано в частині цивільного позову СТОВ «Маяк» до ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» та призначено новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Решенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/15841/14-к від 13.04.2021р. у задоволенні цивільного позову СТОВ «Маяк» до ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 770375,00 грн відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.10.2021р. було частково задоволено скаргу СТОВ "Маяк", рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/15841/14-к від 13.04.2021р. було скасовано та закрито проваження у справі щодо відшкодування матеріальнї шкоди в розмірі 770375,00 грн, в звязку з тим, що такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою ВС у складі колегії Касаційного цівільного суду у справі № 638/15841/14-к від 31.05.2022 касаційну скаргу СТОВ "Маяк" було залишено без задоволення, ухвалу Харківського апеляційного суду від 25.10.2021р. залишено без змін, оскільки спірні правовідносини підпадають під господарську юрисдикцію і такий позов підлягає розгляду в господарському суді, враховуючи приписи ст.ст. 1, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, п.3 ,6 та 13 ст.20 ГПК України.

Як було зазначено вище, 17.05.2014 відбулося падіння баштового крану КБ-405-2А, власником якого був ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс", внаслідок чого була зруйнована будівля магазину, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Л.Слободі, 49, який належав СТОВ "Маяк".

Відповідно до ст.1172 ЦК визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На час падіння крану ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знаходились у трудових відносинах з ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс".

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду у справі №42/86-09 н.р.29/421-07) від 25.06.2014, яке набрало законної сили, було визнано за СТОВ "Маяк" право власності на магазин, розташований за адресою: м. Харків,пр. Л.Слободи, 49, загальною площею 135,7 кв.м. У мотивувальній частині цього рішення суд зазначив, що приміщення магазину, розташованому на Олексіївсьму ринку у м. Харкові, площею забудови 152,3.кв.м., загальною площею 135,7 кв.м. було отримано СТОВ "Маяк" як правонаступником радгоспу "Пролетарій Харківщини", яке є правонаступником радгоспу "Пролетарій Харківщини" з 1990 р. і є тією ж самою будівлею, на яку набув право власності ФОП Головченко П.О. (якого на підставі цього рішення гоподарського суду від 25.06.2014р. було виселено з вказаної вище будівлі магазину) та розташована така будівля за адресою: м. Харків, пр. Людвига Слободи,49.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2014р. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01 нежитлова будівля літ. А-1 загальною площею 135,7 кв.м. за адресою: м. Харків, проспект Людвига Слободи, 49, власником майна є СТОВ "Маяк,

Отже, право на відшкодування збитків з ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" належить боржнику СТОВ "Маяк", який знаходиться у ліквідаційній процедурі.

Вищенаведеним та з огляду на рішення господарського суду від 25.06.2014 спростовується твердження відповідача про відсутність доказів, які підтверджуть заподіяння шкоди будівлі, що належить СТОВ "Маяк", падінням будівельного крану, оскільки встановлений причиний зв`язок між падінням крану, що належав відповідачу і руйнованням будівлі магазину, який був розташований за адресою: м. Харків, пр. Л.Слободи, 49, загальною площею 135,7 кв.м, право власності на яку належало СТОВ "Маяк".

Також, не є обгрунтованим твердження відповідача, що висновок комісійної судово-будівельної експертизи №10313 від 05.03.2013 про вартість будівлі є неналежним та недопустими доказом, оскільки він зроблений за рік до події, яка зруйнувала будівлю магазину позивача, а також посилання відповідача на те, що у мотивувальній частині вироку Дзержинського районого суду м. Харкова від 25.06.2015р. по справі №638/15841/14-к було зазначено, що цівільний позов СТОВ "Маяк" був залишено без розгляду, у зв`язку з відсутністю на день розгляду належних доказів оскільки, по-перше: оцінка судом в інший справах доказів або документів в жодному разі не є преюдиційним фактом, і навіть не правовою позицією (п.83.4 постанови ВСУ від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

По-друге: за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 2 статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків. Натомість боржник (відповідач) зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).

Як було зазначено раніше, реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Позивачем було доведено суду, що внаслідок падіння баштаного крану, що належав відповідачу, була зруйнова будівля магазину, розташована за адресою: м. Харків, пр. Л.Слободи, 49, загальною площею 135,7 кв.м, право власності на яке належало СТОВ "Маяк". Проте за поданим відзивом та документами відповідачем не було спростовано відсутність його вини у заподіянні позивачу збитків.

Суд зазначає, що позивачем було представлено суду копію висновку додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 10313 від 05.03.2013р., відповідно до якого судовим екпертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса була визначена ринкова вартість нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 135,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Людвига Слободи, 49 в сумі 779375,00 грн.

У частині 3 статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Схожого змісту норми щодо ціни містять частини 3,4 статті 225 ГК України.

Проте, відповідачем жодним чином не було спростовано або доведено суду, що вказана позивачем сума збитків у розміріі 779375,00 грн, яка була визначена судовою експертизою, є не обгрунтованою на час руйнування будівлі - магазину позивача або на момент розгляду в суді позову.

Крім того, твердження відповідача, що вказана вище судова-технічна експертиза не довела факту руйнування будівлі магазину не може братися до уваги судом, оскільки такі питання на розгляд судового експерта не ставилося.

З урахванням вищенаведеного твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків з відповідача, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, на думку суду, повністю доведено позивачем матеріалами позову.

Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд (статті 2, 7 цього Закону).

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення від 23.10.1985 у справі "Бентем проти Нідерландів").

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 9 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Враховуючи наведене, при визначенні конкретного розміру збитків, який заявлено до стягнення позивачем з боржника (не факт наявності, а саме розмір), суд вважає, керуючись принципом справедливості, було вірно визначено розмір таких збитків з урахуванням усіх обставин цієї справи.

Близький за своєю суттю підхід щодо визначення справедливого розміру збитків застосований у рішеннях ЄСПЛ від 11.06.2020 у справі "UGRINOVA AND SAKAZOVA v. BULGARIA", від 15.04.2021 у справі "PORAZIK v. HUNGARY".

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

На підставі вищенаведеного, суд зазначає, що докази та документи, які надані позивачем є більш переконливими, за яким висновок про існування стверджуваної обставини щодо наявність збитків є більш вірогідними, ніж протилежні доводи і документи, що надані відповідачем про відсутність реальних збитків.

На розгляді вимог зазначених в позовній заяві про допит свідків, присутній в судовому засіданні позивач, не наполягав.

Отже, судом досліджені всі обставини та доводи заявників в їх сукупності та надано відповідну правову оцінку, з урахуванням принципів, викладених у рішенні Європейського суду.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд вважає позов ліквідатора СТОВ "Маяк" таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" витрати по сплаті судового збору в розмірі 11690,00 грн зі стягненням вказаної суми судового збору на користь державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 623, 1166 ЦК України, ст.ст. 20, ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК України, ст.ст. 2, 11, 14, 20, 74, 79, 86, 129, 202, 236, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (, адреса: вул. Кільцева, буд. 41, смт. Пісочин, Харківський р-н, Харківська обл., 62418) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" (, адреса: провул. Пискунівський, 4, м. Харків, 61052; р/р НОМЕР_1 в ХГРУ КБ "ПриватБанк", МФО 351533) матеріальні збитки в сумі 779375,00 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (, адреса: вул. Кільцева, буд. 41, смт. Пісочин, Харківський р-н, Харківська обл., 62418) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 11690,00 грн судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення направити позивачу ліквідатору СТОВ "Маяк" Беспалову В.Г. (61052, м. Харків, провул. Пискунівський, 4), відповідачу ПрАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" (вул. Кільцева, 41, смт. Пісочин, Харківський р-н, Харківська обл., 62418).

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "19" грудня 2022 р.

Суддя С.В. Міньковський