ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 Справа № 914/56/22

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ,

до відповідача: Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», м.Львів.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м.Київ,

про: стягнення заборгованості 1 038 729 732,47 грн.

Суддя І. Б. Козак

Секретар с/з Г.Гелеш

Представники сторін:

Від позивача: А.Сивак,

Від відповідача: О.Бова,

Від третьої особи: не з`явився.

На адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення заборгованості 1 038 729 732,47 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.02.2022. Ухвалою суду від 26.07.2022 провадження у справі зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішення Господарського Суду міста Києва від 08.12.2020 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 року у справі №910/9627/20 за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов`язання НЕК «Укренерго» припинити дії, спрямовані на нарахування послуг щодо експорту електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019р. N2 0424-02013 та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 910/9627/20 - без змін.

Ухвалою суду від 26.09.2022 поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 18.10.2022. 29.11.2022 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 13.12.2022.

Правова позиція позивача.

У судове засідання 13.12.2022 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не оплачено в повному обсязі надані позивачем послуги з передачі електричної енергії в межах договору №0424-02013 від 04.05.2019 (в редакції Додаткової угоди №2 від 14.08.2019) за період вересень 2019- жовтень 2021 на загальну суму 697483504,87 грн з ПДВ. Крім того, позивач нарахував відповідачу 96994426,33 грн штрафу, 88796051,29 грн пені, 40546433,31грн 3% річних, 114909316,67 грн інфляційних втрат.

Попередній розрахунок судових витрат:

- 794500,00 грн- сплачений судовий збір.

Правова позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 13.12.2022 з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№4492/22 від 17.02.2022, а.с.13-25, т.ІІ). Зокрема, зазначив, що позивач провів невірні нарахування суми основного боргу по різних періодах, що відповідно впливає на розрахунок штрафних санкцій; позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували суму заборгованості відповідача за спірний період. Звернув увагу суду на те, що долучені позивачем Акти приймання-передачі наданих послуг або не підписані зі сторони відповідача, або підписані відповідачем зі зауваженнями щодо обсягів наданої послуги.

Відповідно до п.5.1 Договору планова та фактична вартість послуги і передачі електричної енергії визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу Послуги (МВттод) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВттод).

Таким чином, п.4.1 Договору визначені виключні дані для нарахування Товариству послуги і передачі електричної енергії, зокрема, для виробника, яким є Товариство, обсяг послуги з передачі визначається на підставі даних обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

Так, у період з 01.07.2019 по 31.10.2021 Відповідач спожив для забезпечення власних потреб електричних станцій електричну енергію в обсязі 121 044.56 МВт.год.

Окрім споживання електричної енергіі для власних потреб, Товариство здійснювало операції з експорту електричної енергії. У період 01.07.2019 по 31.10.2021 Товариство експортувало електричну енергію в обсязі 6 307 054,744 МВт.год.

Дані щодо експортованих обсягів електричної енергії у період 01.07.2019 по 31.10.2021 підтверджуються інформацією з системи управління ринком (ММ5 платформа). USB-носій з відповідною інформацією знаходиться в матеріалах справи. При цьому, у поданих відповідачем даних виділено об`єми експортованої електроенергії закордон (Угорщина, Польща) за спірний період.

Товариство звертає увагу суду, що вартість послуги з передачі електричної визначається виключно на підставі даних визначених п.4.1 Договору, до яких дані щодо експортованих обсягів електричної енергії не належать.

У період 01.07.2019 по 31.10.2021 Відповідачем, у спосіб встановлений Договором здійснено оплату послуги з передачі електричної енергії за обсяги електричної енергії, які використані для власного споживання станцій, та відповідно не здійснювалась оплата послуг з передачі у той же період часу за експортовані обсяги електричної енергії, оскільки положеннями Договору така оплата не передбачалась. З урахуванням вищевикладеного, у Відповідача наявні всі підстави вважати, що заборгованість, про яку зазначає у розрахунку позовних вимог Позивач за розмір якої не підтверджений останнім, є незаконно нарахованою послугою з передачі на експорт Товариством електричної енергії, оплата за які Договором не встановлена.

У відповіді на відзив (вх.№6779/22 від 28.03.2022) позивач заперечив проти всіх аргументів відповідача.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх.№1112/22 від 26.05.2022), просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа у судове засідання 13.12.2022 не з`явилася, надіслала на адресу суду пояснення (вх.№11903/22 від 06.06.2022).

Обставини справи.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (Позивач) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 тарозпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

Позивач є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (ДП «НЕК «Укренерго») відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».

Позивач виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі.

Між Позивачем та Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго»» (далі - Відповідач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого Позивач - (Оператор системи передачі, далі - ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Відповідач - (далі - Користувач) зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Додатковою угодою №2 від 14.08.2019 р. договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 викладено новій редакції.

Згідно з пп. 1 п. 7.1, пп. З п. 9.3 Договору ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату послуг; Користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Згідно з п. 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-' передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.6 Договору встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7 Договору в редакції додаткової угоди від 14.08.2019 р. передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Відповідно до п. 6.7 Договору у випадку порушення Користувачем" термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Відповідач зобов`язаний оплачувати послугу в порядку та строки, визначені Договором, зокрема п. 6.2, п. 6.5; процедура оскарження не звільняє Відповідача від виконання платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін; у випадку порушення Відповідачем термінів розрахунку, Позивач має право нарахувати штрафні санкції.

Позивачем здійснено в межах строку позовної давності розрахунок штрафу, пені, 3% річних за користування коштами та інфляційних втрат виходячи з суми простроченої заборгованості та часткового її погашення за послуги, надані в період з липня 2019 року по жовтень 2021 року. Враховуючи той факт, що Відповідач, всупереч умовам договору, не повідомляв Позивача про щомісячні об`єми послуг приймання-передачі електричної енергії, які планував отримати, то штрафні санкції за прострочення щомісячних п`яти планових платежів Позивач не нараховував, у зв`язку з відсутністю розрахункової суми.

Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів погашення сум нарахованих боргу та штрафних санкцій.

Оцінка суду.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі укладеного договору про надання послуг.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спір у справі виник з приводу нарахованої позивачем відповідачу заборгованості за спожиту електричну енергію за період вересень 2019- жовтень 2021 на загальну суму 697483504,87 грн з ПДВ. Крім того, позивач нарахував відповідачу 96994426,33 грн штрафу, 88796051,29 грн пені, 40546433,31грн 3% річних, 114909316,67 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позов ДТЕК Західенерго спростував доводи позивача та звернув увагу суду і Укренерго на те, що у період з 01.07.2019 по 31.10.2021 відповідач спожив для забезпечення власних потреб електричних станцій електричну енергію в обсязі 121 044.56 МВт.год, за яку заплатив позивачу, що ним і не заперечується. У довідці (а.с.34-35, т.ІІ), що подана ДТЕК Західенерго, відображено оплати електроенергії відповідачем на користь позивача.

Окрім споживання електричної енергіі для власних потреб, Товариство здійснювало операції з експорту електричної енергії. У період 01.07.2019 по 31.10.2021 Товариство експортувало електричну енергію в обсязі 6 307 054,744 МВт.год.

Дані щодо експортованих обсягів електричної енергії у період 01.07.2019 по 31.10.2021 підтверджуються інформацією з системи управління ринком (ММ5 платформа). USB-носій з відповідною інформацією знаходиться в матеріалах справи. При цьому, у поданих відповідачем даних виділено об`єми експортованої електроенергії закордон (Угорщина, Польща) за спірний період.

Позивач не надав суду жодних доказів розмежування спожитої відповідачем електроенергії на внутрішньо спожиту чи експортовану. У позовній заяві, посилаючись на Акти приймання-передачі послуги за спірні періоди, позивач об`єднав (узагальнив) енергоспоживання відповідача. Акти приймання-передачі послуги за спірні періоди у графі «вид послуги» зазначено «послуга з передачі електричної енергії». Деякі акти підписані відповідачем зі зауваженнями щодо обсягів та вартості електроенергії.

Товариство звернуло увагу суду, що вартість послуги з передачі електричної визначається виключно на підставі даних визначених п.4.1 Договору, до яких дані щодо експортованих обсягів електричної енергії не належать.

У період 01.07.2019 по 31.10.2021 у спосіб, встановлений Договором, здійснено оплату послуги з передачі електричної енергії за обсяги електричної енергії, які використані для власного споживання станцій, та відповідно не здійснювалась оплата послуг з передачі у той же період часу за експортовані обсяги електричної енергії, оскільки положеннями Договору така оплата не передбачалась. З урахуванням вищевикладеного, у Відповідача наявні всі підстави вважати, що заборгованість, про яку зазначає у розрахунку позовних вимог Позивач за розмір якої не підтверджений останнім, є незаконно нарахованою послугою з передачі на експорт Товариством електричної енергії, оплата за які Договором не встановлена.

Позивач у судовому засіданні не подав доказів, не пояснив суду структуру суми основного боргу (не розділив внутрішнє споживання та зовнішній експорт).

Аналізуючи поданий позивачем розрахунок суми боргу та штрафних санкцій, суд зазначає, що детального розрахунку суми основного боргу із розмежуванням боргу на внутрішнє споживання та експорт електроенергії відповідачем, обсягів поставки, суми часткових оплат, залишкових сум боргу по спірних періодах в матеріалах справи нема.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що відповідач продовжує сплачувати позивачу вартість наданих послуг з внутрішнього споживання електроенергії, однак доказів часткової оплати не подав.

У цьому контексті варто звернути увагу сторін на п.6.7 (абзац 4) договору, де сторони між собою погодили, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів, надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій.

Суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, якою касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 910/9627/20 - без змін. У постанові Велика Палата ВСУ зазначила, зокрема, таке.

За статтею 4 Закону про РЕ учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з передачі.

При цьому передачею електричної енергії є транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (пункт 60 частини першої статті 1 Закону про РЕ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 Закону про РЕ електропостачальники мають право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Поряд із цим пунктом 1.3.5 Правил ринку передбачено, що кандидат в учасники ринку повинен мати діючі договори, зокрема, про надання послуг з передачі електричної енергії, що укладаються згідно із Кодексом системи передачі (КСП).

Згідно з пунктами 5.2, 5.4, 5.5 КСП укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі. Оператор системи передачі (ОСП) укладає договір про надання послуг з передачі електричної енергії з користувачем до набуття ним статусу учасника ринку електричної енергії відповідно до Правил ринку.

Договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії системою передачі (пункт 5.1 КСП).

Станом на час укладення сторонами Договору про передачу типова форма такого договору містилася у Додатку 6 до КСП, затвердженого постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018, умови якого не передбачали включення до обсягів послуг з передачі електричної енергії обсягів експортованої електричної енергії, тобто обсягів, які не пов`язані з обсягами споживання електричної енергії споживачами Позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20 зокрема зазначено, що 08.10.2020 на офіційній сторінці НКРЕКП розміщено повідомлення про оприлюднення проєкту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо оплати послуг з передачі електричної енергії при експортних операціях та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії» (https://www.nerc.gov.ua/news/oprilyudnyuetsya-proekt-zakonu-ukraini-pro-vnesennya-zmin-do-zakonu-ukraini-pro-rinok-elektrichnoi-energii-shchodo-oplati-poslug-z-peredachi-elektrichnoi-energii-pri-eksportnikh-operatsiyakh-), яким, з урахуванням рекомендацій, викладених у Повідомленні про відповідність «Україна - тариф на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії в частині тарифів на експорт та імпорт» від 28.05.2020, виданому Секретаріатом ЕС, запропоновано внести зміни до названого Закону. Зокрема, у статті 30 Закону про РЕ, яка визначає права та обов`язки виробника, пропонувалося доповнити пункт 10 частини третьої - виробники зобов`язані своєчасно та в повному обсязі сплачувати за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та за послуги, що надаються на ринку електричної енергії, уточненням, - (в тому числі за послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії). Зауваження та пропозиції до цього проєкту приймалися НКРЕКП до 09.11.2020. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що нарахування плати за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні її експорту не передбачено умовами Договору про передачу та чинним законодавством (п.п. 8.33.-8.41 постанови).

У поясненні (вх.№23454/22 від 10.11.2022) позивач зазначив помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з якими фактично погодилась Велика Палати Верховного Суду, про зазначення рішень Суду ЄС як таких, що є джерелом права у національній правовій системі України. Обставини справи є нерелевантними до обставин справи №910/9627/20, а висновки Суду ЄС у рішенні в цій справі не могли бути підставою для задоволення позовної вимоги АТ «ДТЕК Західенерго». Висновки, сформульовані у постанові ВП ВСУ у справі №910/9627/20, не є підставою для списання сум, що були раніше нараховані позивачем відповідачу до сплати за послуги з передачі електричної енергії мережами України.

Позивач звернув увагу суду на Окрему думку (розбіжну) в межах справи №910/9627/20, викладену суддею Великої Палати ВСУ Катеринчук Л.Й., яку Укренерго підтримав.

З даного приводу суд звертає увагу позивача на те, що окрема думка судді не є видом судового рішення, визначеним ст.232 ГПК України, тому при вирішенні цього спору до уваги судом не береться.

Відповідно до ч.5 чт.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, на які посилається скаржник).

ПрАТ «НЕК «Укренерго» не подав доказів того, що сума основного боргу є вартістю електричної енергії, використаної ДТЕК Західенерго для внутрішнього споживання, а зазначив, що є вартістю експортованої електроенергії. Враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, відсутні підстави для стягнення 697483504,87 грн з ПДВ. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми основного боргу, відсутні підстави для стягнення нарахованих відповідачу 96994426,33 грн штрафу, 88796051,29 грн пені, 40546433,31грн 3% річних, 114909316,67 грн інфляційних втрат.

Заява відповідача про застосування позовної давності до вирішення цього спору не застосовується, бо у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю за відсутністю правових підстав.

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2022.

Суддя Козак І.Б.