ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Справа№ 910/6312/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від прокуратури: Самолюк Т.В. (службове посвідчення № 062278)

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 за заявою першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову

у справі № 910/6312/22 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Квадрат - Україна"

про скасування рішень про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/6312/22 за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Квадрат - Україна" про скасування рішень про державну реєстрацію.

Короткий зміст і підстави заяви про забезпечення позову

21.07.2022 до суду першої інстанції першим заступником керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив місцевий господарський суд:

- накласти арешт на нежитлові будівлі загальною площею 68,7 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0053 по вул. Милославській, 2-Г у Деснянському районі міста Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, номер запису 63091518);

- накласти арешт на нежитлові будівлі загальною площею 140,2 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м, літ. "В" площею 19,3 кв.м, літ. "Г" площею 23,5 кв.м, літ. "Д" площею 28,7 кв.м на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0052 по вул. Милославській, 2-Д у Деснянському районі міста Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, номер запису 63090161);

- заборонити Приватному акціонерному товариству "Квадрат-Україна" (Набережне шосе, 28, місто Київ, 04070, ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нежитлових будівель загальною площею 68,7 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0053 по вул. Милославській, 2-Г та нежитлових будівель загальною площею 140,2 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м, літ. "В" площею 19,3 кв.м, літ. "Г" площею 23,5 кв.м, літ. "Д" площею 28,7 кв.м) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0052 по вул. Милославській, 2-Д у Деснянському районі міста Києва, в тому числі укладати договори купівлі- продажу або іншим способом відчужувати права на вказані нежитлові будівлі, а також передавати їх у користування третім особам;

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових будівель загальною площею 68,7 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0053 по вул. Милославській, 2-Г та нежитлових будівель загальною площею 140,2 кв.м (літ. "А" площею 35,8 кв.м, літ. "Б" площею 32,9 кв.м, літ. "В" площею 19,3 кв.м, літ. "Г" площею 23,5 кв.м, літ. "Д" площею 28,7 кв.м) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:095:0052 по вул. Милославській, 2-Д у Деснянському районі міста Києва.

В обґрунтування вказаної заяви, прокурор посилався на те, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 відмовлено у задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову.

Приймаючи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність прокурором належного доказового обґрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову, що в свою чергу, на переконання місцевого господарського суду вказує на відсутність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 26.07.2022 у справі № 910/6312/22 та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що відповідач продовжує вчиняти активні дії, направлені на заволодіння спірними земельними ділянками, шляхом незаконної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

З огляду на викладене, прокурор вважає, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав держави в разі задоволення позову, зокрема, з урахуванням того, що у ході судового розгляду зазначеного позову прокуратури існує висока ймовірність того, що спірні об`єкти нерухомості можуть бути відчужені відповідачем на користь третіх осіб, у зв`язку з чим, повно захистити інтереси держави в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.

Також, прокурор наголошує на тому, що внаслідок незаконної державної реєстрації за відповідачем права власності на зазначені об`єкти нерухомого майна, позивач позбавлений можливості розпоряджатися земельними ділянками по вул. Милославській, 2-Г, 2-Д у місті Києві.

Окрім цього, до Північного апеляційного господарського суду від прокурора надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив суд апеляційної інстанції про відчуження відповідачем на користь третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Стелтекс-Троєщина" спірних об`єктів нерухомого майна під час розгляду даної справи.

Узагальнений виклад позицій інших учасників

Позивач та відповідач не скористалися своїм правом подати письмові відзиви на апеляційну скаргу. Неподання письмових відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 у справі № 910/6312/22 призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6312/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі № 910/6312/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В; розгляд апеляційної скарги призначено на 09.11.2022.

09.11.2022 судове засідання не відбулося, у зв`язку із знеструмленням електромережі суду, про що Північним апеляційним господарським судом складено акт від 10.11.2022 щодо знеструмлення електромережi суду, вихiд з ладу сервера автоматизованої системи та iншi умови, що впливають на безперебійність та функцiонування автоматизованої системи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 розгляд справи № 910/6312/22 призначено на 14.12.2022.

В судове засідання, яке відбулося 14.12.2022, з`явився прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити у повному обсязі.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, про що свідчить долучений до матеріалів справи електронний лист про направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 на зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу позивача та відповідача.

Також, слід вказати, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому позивач та відповідач не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представників позивача та відповідача у судове засідання не була визнана судом апеляційної інстанції обов`язковою, апеляційний господарський суд визнав можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача та відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ст. 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забепечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Відповідно до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Колегія суддів зазначає, що тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок заявником не виконаний, оскільки прокурором не надано суду жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, що унеможливлює перевірку судом обставин, викладених у заяві, а саме лише посилання на те, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову та потребує доведенню.

Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи скаржника стосовно того, що подальше відчуження спірного нерухомого майна протягом розгляду даної справи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволені позову, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва за захистом яких прокурор звернувся до суду не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі № 910/6312/22 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі № 910/6312/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2022.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко