ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року м.Дніпро Справа № 904/874/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Іванов О.Г., Дарміна М.О.

за участю секретаря судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2022 (суддя Васильєв О.Ю., повне рішення складено 12.09.2022 ) у справі №904/874/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Преформ», м. Дніпро

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро», смт. Царичанка

про: стягнення 5 161 472, 42 грн.

та

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро», смт. Царичанка

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Преформ», м. Дніпро

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Завод Преформ» звернулось з позовом до ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про стягнення 5 027 370, 88 грн. (в т.ч.: 3 901 525, 74 грн. - основна заборгованість; 665 908, 78 грн. - пеня; 348 450, 17 грн. - інфляційні втрати та 111 486, 20 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого товару за договорами поставки №80118/13 від 08.01.19р. та №091220/1 від 09.12.20р.

ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Завод Преформ» про визнання недійсними договорів поставки №80118/13 від 08.01.19 р. та № 091220/1 від 09.12.20р.

В подальшому позивач за первісним позовом змінив підстави позову не договори поставки, а видаткові накладні. А позивач за зустрічним позовом відмовився від позову.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2022 первісний позов задоволено.

При цьому, господарським судом у рішенні вказано, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювати до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування в наступному порядку : нарахування 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення в наступному порядку : 1) 3 % річних - 3 500 925,74 грн. ( розмір заборгованості ) х 3/100/365 х кількість днів прострочення до моменту повного виконання рішення = _________ грн. ( розмір 3 % річних ) ( приклад);

2) інфляційні втрати період прострочення з « »_____2022 р. до « »______202_р. , сума заборгованості = 3 500 925, 74 грн. , індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: трав. 2022 = 102.7, черв. 2022 = 103.1, лип. 2022 = 100.7; сукупний індекс інфляції = 102,7:100 (трав. 2022) х 103,1:100 (черв. 2022) х 100,7:100 (лип. 2022) = 1.06624886 ; інфляційне нарахування = 3 500 925, 74грн. х 1, 06624886 3 500 925,74 грн.= 231 932, 34 грн.; сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 3 500 925, 74 грн. х 1, 06624886 = 3 7328 58,08 грн. Підсумок : інфляційні нарахування = 231 932, 34 грн.

Кінцева сума заборгованості = 3 500 925, 74 грн. + 231 932, 34 грн. = 3 732 858, 08 грн. (приклад)

Закрито провадження в частині зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про визнання недійсними договорів.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, господарський суд послався на підтвердження видатковими накладними та товарно-транспортними накладними факту поставки позивачем відповідачу товару за договором поставки, який відповідачем оплачений не був.

Закриваючи провадження в частині зустрічних позовних вимог господарський суд виходив з того, що ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро». Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- сума боргу, заявлена позивачем, має бути зменшена на суми поставок, відображених в видаткових накладних № 80401 від 08.04.2019 р.; № 270504 від 27.05.2019 р.; № 160710 від 16.07.2020 р.; № 250308 від 25.03.2021 р.; № 280407 від 28.04.2021 р.; № 210904 від 21.09.2021 р., оскільки п`ять з перелічених накладних ним не підписувались; реквізит «підпис» з боку позивача в п`яти накладних здійснений з наслідуванням підпису генерального директора підприємства, але не самим генеральним директором, з приводу чого відповідачем було подано відповідне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи; одна з накладних взагалі не містить підпису;

- генеральний директор ТОВ «Алкогольно - безалкогольний комбінат

«Дніпро» заперечує факт підписання видаткових накладних і те, що в реквізитах «підпис» стоїть саме його підпис як генерального директора підприємства. Відповідач наполягав на необхідності призначити по справі судову почеркознавчу експертизу. Така дія дозволила б визначитись з ключовим реквізитом «підпис» основного доказу поставки «видаткова накладна» та ідентифікувати особу, що прийняла товар. Разом з тим, судом проігнороване право відповідача на таку експертизу, що мало наслідком неповне з`ясування обставин справи і неправильну оцінку судом доказів;

- після відкриття провадження по цій справі він здійснив часткове корегування своїх податкових зобов`язань за цими накладними ( операції за якими раніше були відображені товариством у своєму бухгалтерському та податковому обліку ) шляхом подання 04.07.22 р. уточнюючих декларацій з ПДВ за липень 2020 р., березень, травень 2021 р., січень 2022 р. , якими зменшено обсяг раніше задекларованого податкового кредиту від ТОВ «Завод Преформ» на суми ПДВ згідно податкових накладних від 16.07.20 р. № 160710, від 25.03.21 р. № 250308, від 28.04.21 р. № 280407, від 21.09.21 р. №210904.

- судом проігноровані та залишені без будь-якої оцінки доводи відповідача

з приводу можливості зменшити 3% річних та інфляційні витрати, які є надмірно високими у порівнянні з сумою основного боргу.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

03.10.2022 до апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Клопотання обгрунтоване тем, що відповідач вважає що для встановлення факту підписання/непідписання видаткових накладних необхідно встановити, чи підписані останні саме генеральним директором ТОВ «АБК Дніпро» Івановим С.В. чи його реальний підпис відтворений на спірних документах невідомою особою.

Позивач заперечує проти проведення експертизи, мотивуючи тим, що в матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують поставку товару, а клопотання відповідача, як і подання зустрічного позову, заявлення клопотання в суді першої інстанції направлено на затягування розгляду справи.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки у справі достатньо матеріалів для встановлення обставин дійсних обставин…

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/874/22. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Завод Преформ» у період з 14 січня 2019р. по 5 жовтня 2021р. здійснило на користь ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» поставку товару (преформа, кришка, ручка) на загальну суму 46 706 542,89 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними (т.1, а.с.17-116).

Претензій щодо якості поставленого товару та оформлення видаткових накладних відповідачем до часу відкриття провадження у цій справі не заявлялось.

Відповідач здійснив часткову оплату. Заборгованість складає 3 500 925,74 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості та нарахованих 361 801,16грн.- 3 % річних і 1 298 745,52 грн. інфляційних втрат за порушення строків оплати товару.

Позивач у позовній заяві також просив зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення в порядку статті 238 Господарського процесуального кодексу України, починаючи з 10.08.22 р. та інфляційні нарахування протягом періоду з липня 2022 р. в частині погашення суми основного боргу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися правовідносини з поставки товару.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведеній нормі кореспондують положення статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм права та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару, а також ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростували таке порушення, господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника стосовно того, що генеральний директор ТОВ «Алкогольно - безалкогольний комбінат «Дніпро» заперечує факт підписання видаткових накладних і те, що в реквізитах «підпис» стоїть саме не його підпис як генерального директора підприємства до уваги колегією суддів не приймаються.

В статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час оформлення видаткової накладної №2175 від 18.11.2019) надається визначення, згідно з яким господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Тобто, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

В постанові Верховного Суду від 29.01.2022 у справі №916/922/19 висловлено наступну правову позицію: встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі).

Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Позивачем представлені до матеріалів справи копії видаткових накладних та товарно- транспортних накладних, з яких вбачається наступне:

- видаткова накладна № 80401 від 08.04.19 р. ( т.1,а.с.23 ) : скріплена відтисками печаток обох сторін та підписами від постачальника та одержувача (без зазначення прізвища).

-видаткова накладна № 270504 від 27.05.19 р. ( т.1, а.с.25): скріплена відтисками печаток обох сторін та підписами від постачальника та одержувача (без зазначення прізвища); відповідно до товарно-транспортної накладної № 270504 від 27.05.19 р., яка підписана з боку вантажоодержувача ( т.1, а.с.123), перевізником доставлено товар загальною вартістю 638426,16 грн. відповідно до в/н 270504 від 27.05.19 р. ( вантажовідправник ТОВ «Завод Преформ», вантажоодержувач ТОВ «АБК Дніпро» , найменування вантажу відповідає відомостям , що містяться у в/н № 270504 від 27.05.19 р.

-видаткова накладна № 160710 від 16.07.20 р. (т.1, а.с.57) скріплена відтисками печаток обох сторін та підписами від постачальника та одержувача (без зазначення прізвища), відповідно до товарно-транспортної накладної № 160710 від 16.07.20 р., яка підписана представником відповідача та в на ній міститься відбиток печатки ТОВ «АБК «Дніпро» (т.1, а.с.152), перевізником доставлений товар загальною вартістю 475 851,42 грн. відповідно до в/н 160710 від 16.07.20 р. (вантажовідправник ТОВ «Завод Преформ», вантажоодержувач ТОВ «АБК Дніпро», найменування вантажу відповідає відомостям, що містяться у в/н №160710 від 16.07.20 р.;

-видаткова накладна №250308 від 25.03.21 р. (т.1, а.с.81) скріплена відтисками печаток обох сторін та підписами від постачальника та одержувача (без зазначення прізвища);

- видаткова накладна №280407 від 28.04.21 р. (т.1, а.с.86) скріплена відтисками печаток обох сторін та підписами від постачальника та одержувача (без зазначення прізвища), відповідно до товарно-транспортної накладної № 280407 від 28.04.21 р., яка містить підпис представника вантажоодержувача та скріплена відтиском печатки ТОВ «АБК Дніпро» ( т.1, а.с.178) , перевізником відповідачу доставлено товар загальною вартістю 613 673,40 грн. відповідно до в/н №280407 від 28.04.21 р.,» , найменування вантажу відповідає відомостям , що містяться у в/н № 280407 від 28.04.21 р.

- видаткова накладна та № 21904 від 21.09.21 р. на суму 576 676,00грн. скріплена відтисками печаток сторін та підписами постачальника та одержувача.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів поставка відповідачу товару підтверджується не лише видатковими накладними, а і товарно-транспортними накладними, в яких містяться посилання на спірні видаткові накладні.

При цьому, у разі відсутності відбитку печатки відповідача на деяких видаткових накладних, печатку місять товарно-транспортні накладні, в яких містить посилання на видаткові накладні.

Докази того, що підпис та печатка не належать відповідачу в матеріалах справи відсутні і відповідачем не надані, як і не надані докази того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що докази, надані позивачем більш вірогідні, ніж ті, на які посилається відповідач.

Доводи скаржника про те, що ТОВ «АБК Дніпро» дані податкові накладні були включені до складу податкового кредиту в період з липня 2019р. до січня 2022р. помилково і в подальшому 04.07.22 р. , ТОВ «АБК Дніпро» подані уточнюючі декларації з ПДВ за липень 2020 р., березень, травень 2021р., січень 2022 р., якими зменшено обсяг раніше задекларованого податкового кредиту від ТОВ «Завод Преформ» на суми ПДВ згідно податкових накладних № 160710 від 16.07.20 р., № 250308 від 25.03.21 р., № 280407 від 28.04.21 р., № 210904 від 21.09.21 р. та сплачено суми ПДВ до бюджету, про що суду надавалися відповідні платіжні доручення до уваги колегією суддів не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1- 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з метою перевірки обставин поставки позивачем товару за спірними видатковими накладними на користь відповідача судом першої інстанції під час розгляду запропоновано сторонам надати відповідну інформацію від органів Державної податкової служби України стосовно відображення господарських операцій за цими видатковими накладними в податковому обліку підприємств.

Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 23.06.22 р. на запит адвоката Трикози Т.В. ( представника позивача ) наступні податкові накладні , вказані у запиті та зареєстровані ТОВ «Завод Преформ» , а саме:

- від 21.09.21 р. на суму 576 676,00 грн. (в т.ч. ПДВ 96 112,67 грн.) , зареєстрована 13.10.21р.;

-від 28.04.21 р. на суму 613 673,40 грн. (в т.ч. ПДВ 102 278,90 грн.), зареєстрована 14.05.21 р.;

-від 25.03.21 р. - на суму 6 631,58 грн. (в т.ч. ПДВ 1 105,26 грн.), зареєстрована 14.04.21 р.;

-від 16.07.20 р. - на суму 475 851,42 грн. (в т.ч. ПДВ 79 308,57 грн.),зареєстрована 27.07.20 р. ;

-від 27.05.19 р. - на суму 638 426,16грн. (в т.ч. ПДВ -106 404,36 грн.) , зареєстрована 31.05.19 р.;

-від 08.04.19 р. на суму 333 394,31 грн. ( в т.ч. ПДВ 55 565,72 грн.), зареєстрована 16.04.19 р.

Розрахунок коригування за цими податковими накладними відсутній .

Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05.07.22 р. проведеним аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено , що ТОВ «Завод Преформ» складено та зареєстровано на ТОВ «АБК Дніпро» наступні податкові накладні :

- ПН № 80401 від 08.04.19р. , зареєстрована 16.04.19р. , обсяг постачання -277 828,59 грн. , сума ПДВ 55 565,72 грн. ;

-ПН № 270504 від 27.05.19 р., зареєстрована 31.05.19 р., обсяг постачання 532 021,80 грн.,сума ПДВ -106 404,36 грн. ;

-ПН № 160710 від 16.07.20 р. , зареєстрована 27.07.20 р., обсяг постачання 396542,85 грн.,сума ПДВ -79 308,57 грн. ;

-ПН № 250308 від 25.03.21 р., зареєстрована 14.04.21 р., обсяг постачання 5526,32 грн.,сума ПДВ -1 105,26 грн. ;

-ПН № 280407 від 28.04.21 р., зареєстрована 14.05.21 р., обсяг постачання 511394,50 грн.,сума ПДВ -102 278,90 грн. ;

-ПН № 210904 від 21.09.21 р., зареєстрована 13.10.21 р., обсяг постачання 480 563,33 грн.,сума ПДВ -96 112,67 грн.

Розрахунки коригування до даних податкових накладних в ЄРПН не зареєстровані.

ТОВ «АБК Дніпро» дані податкові накладні були включені до складу податкового кредиту в період з липня 2019 р. до січня 2022 р. В подальшому 04.07.22 ТОВ «АБК Дніпро» подані уточнюючі декларації з ПДВ за липень 2020 р., березень,травень 2021р., січень 2022 р. ,якими зменшено обсяг раніше задекларованого податкового кредиту від ТОВ «Завод Преформ» на суми ПДВ згідно податкових накладних № 160710 від 16.07.20 р., № 250308 від 25.03.21 р., № 280407 від 28.04.21 р., № 210904 від 21.09.21 р. При цьому, податкові зобов`язання не уточнювалися.

Отже, господарським судом правильно встановлено, що з невідомих причин товариством було подані уточнюючи декларації більше ніж 3 календарні роки після документального оформлення прийняття товару по першій із спірних накладних.

Що стосується незгоди відповідача з відмовою господарським судом в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої судової експертизи у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Згідно ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

В даному випадку господарським судом, відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

Так, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Відтак, господарський суд, врахувавши фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання товару за спірними видатковими накладними (намагання відповідача відкоригувати свої податкові зобов`язання за спірними видатковими накладними лише після того , як суд під час розгляду цієї справи витребував від сторін відомості про відображення цих господарських операцій ) дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту поставки товару на користь відповідача за 6 оспорюваними видатковими накладними.

З цих же підстав колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, що судом проігноровані та залишені без будь-якої оцінки доводи відповідача з приводу можливості зменшити 3% річних та інфляційні витрати, які є надмірно високими у порівнянні з сумою основного боргу.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 р. у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2022 у справі №904/874/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.12.2022 року

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін