ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м.Дніпро Справа № 904/2928/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Абадей М.О.

учасники справи явку представників в судове засідання не забезпечили

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі №904/2928/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод», м. Дніпро

до Ресурсно - забезпечувального республіканського унітарного підприємства «Белжелдорснаб» Білоруської залізниці, м. Мінськ, Республіка Білорусь

про стягнення 3 192 568, 65 рос. рублів, що еквівалентно 1 930 705,89 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Ресурсно - забезпечувального республіканського унітарного підприємства «Белжелдорснаб» Білоруської залізниці на свою користь заборгованості в сумі 2 989 212,14 рос. рублів, що еквівалентно 1 807 726,04 грн за курсом НБУ станом на 09.08.2022, 3% річних в сумі 43 732,58 рос. рублів, що еквівалентно 26 447,28 грн за курсом НБУ станом на 09.08.2022, пені в сумі 159 623,93 рос. рублів, що еквівалентно 96 532,57 грн за курсом НБУ станом на 09.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод» у відкритті провадження за поданим позовом; позовну заяву з доданими до неї документами повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод».

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що в п. 8.2 контракту №59-02-04/131НХЮ від 02.04.2021 сторонами узгоджено вирішення спорів в Арбітражному (Економічному) суді за місцем знаходження позивача, водночас в системі судів України не передбачено існування таких судів як Арбітражний або Економічний, тому судом застосовані положення п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- судом порушені норми матеріального права;

- арбітражне застереження про передання спору на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист;

- суд може приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України;

- сторони контракту №59-02-04/131НХЮ від 02.04.2021 є юридичними особами, спір виник внаслідок здійснення ними господарської діяльності, тому позивачем з урахуванням п. 8.2 контракту було правильно обрано підсудність спору;

- посилання на неналежну назву суду як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі є порушенням права позивача на судовий захист, передбачений Конституцією України, є формальним відношенням суду до права та позбавляє позивача судового захисту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2022 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді: Кощеєв І.М., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2022 зазначеною колегією суддів витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/2928/22; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/2928/22.

04.11.2022 справа №904/2928/22 надійшла до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.11.2022 апелянту поновлений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро-механічний завод» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22; розгляд апеляційної скарги призначений в судове засідання на 20.12.2022.

В судове засідання 20.12.2022 учасники справи явку представників не забезпечили.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №286.

Через неможливість здійснення поштового відправлення з відділень АТ «Укрпошта» з території України до Республіки Білорусь з огляду на активні воєнні дії, спричинені з боку Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 15.11.2022 відповідачу поштою не надсилалась, була надіслана йому на електронну адресу, зазначену позивачем у поданій апеляційній скарзі та позовній заяві ().

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи №904/2928/22 вбачається, що підставою виникнення спору стало неналежне виконання відповідачем зобов`язань за контрактами №59-02-05/247НХЮ від 26.06.2020 та №59-02-04/131НХЮ від 02.04.2021 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 2 989 212,14 рос. рублів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2020 у справі № 910/11287/16 зазначено, що перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи - нерезидента за нормам Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України «Про міжнародне приватне право» та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До приватноправових відносин з іноземним елементом застосовуються приписи Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини першої статті 1 названого Закону).

Статтею 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплено право сторін договору на вибір права, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом визначені статтею 366 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України, а статтею 77 цього Закону - виключна підсудність справ з іноземних елементом судам України.

Так, ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

За викладених обставин Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої «пророгаційної угоди», що в свою чергу не лише обґрунтовує компетенцію обраного суду, але й унеможливлює вирішення такого спору в суді іншої держави.

Згідно зі статтею 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору відповідно до статтей 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Досягнення домовленості про застосування права іншої країни і визначення виключної юрисдикції компетентного суду цієї країни у правовідносинах сторін, що ґрунтується на принципах, визначених п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить установленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин.

Пунктом 8.2 контрактів №59-02-05/247НХЮ від 26.06.2020 та №59-02-04/131НХЮ від 02.04.2021 передбачено, що в разі неможливості вирішення спорів шляхом претензій, сторони передають їх на розгляд в Арбітражний (Економічний) суд за місцем знаходження позивача. Право, що підлягає застосуванню, право країни позивача.

Місцевим господарським судом зазначено, що в системі судів України не передбачено існування таких судів, як Арбітражний або Економічний, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції.

Частиною другою Закону України від 24.02.1994 N 4002-XII «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що за угодою сторін можуть передаватися до міжнародного комерційного арбітражу спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, які виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

За приписами статті 2 та частини першої статті 7 цього ж Закону арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України. Арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. При цьому право сторін погодити передачу спорів, які можуть виникнути між ними з укладеного правочину чи стосовно такого правочину, на розгляд арбітражу ґрунтується на вільному волевиявленні, тобто сторони такого правочину на власний розсуд вирішують питання щодо укладення арбітражної угоди та, відповідно, визначення арбітражу.

Як було зазначено, арбітражне застереження міститься у п. 8.2 контрактів №59-02-05/247НХЮ від 26.06.2020 та №59-02-04/131НХЮ від 02.04.2021, компетентний суд - Арбітражний (Економічний) суд за місцем знаходження позивача. Проте назва арбітражної установи, яка міститься у контрактах, а також відсутність інформації про місце проведення арбітражу, не дає можливості визначити, до якого саме арбітражу має звертатися сторона.

У статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що ніяке судове втручання не повинно мати місце, крім як у випадках, коли воно передбачене у цьому Законі. Тому питання про неможливість виконання арбітражної угоди вирішується судом виключно у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Верховний Суд України у постанові від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16, посилаючись на частину другу статті 124 Конституції України, статті 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частину третю статті 1, частину другу статті 12 Господарського процесуального кодексу України в редакціях, чинних на час розгляду справи, частину першу статті 16 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення), зокрема, такими висновками:

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що в арбітражній угоді сторони чітко не визначили назву арбітражного суду, який має розглядати спір, та його місцезнаходження, що не дозволяє встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи, колегія суддів, з урахуванням характеру спірних відносин та суб`єктивного складу сторін, вважає правомірним звернення із даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області як до компетентного державного суду за місцезнаходженням позивача.

Суд першої інстанції, відмовивши у прийнятті позовної заяви у справі №904/2928/22 на підставі п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, неправомірно відмовив позивачу в доступі до правосуддя, порушивши його конституційні гарантії та норми процесуального права.

Посилання місцевого господарського суду на роз`яснення Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002 є недоречними з огляду на те, що вони не відповідають існуючій позиції Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22 підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч.1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, а справа №904/2928/22 направленню до суду першої інстанції для розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 269, 271, 275, 280, 281-284, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро - механічний завод» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 у справі №904/2928/22 скасувати.

Справу №904/2928/22 направити до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро - механічний завод» до Ресурсно забезпечувального республіканського унітарного підприємства «Белжелдорснаб» Білоруської залізниці про стягнення 3 192 568, 65 рос. рублів, що еквівалентно 1 930 705,89 грн, та відкриття провадження у справі.

Суду першої інстанції здійснити розподіл витрат по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги за наслідками розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 23.12.2022.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв