ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2022 р. Справа №914/21/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Марко Р.І.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2902-вих-85608 від 17.10.2022 (вх.ЗАГС.№01-05/2559/22 від 19.10.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.10.2022 (суддя Горецька З.В.)

у справі №914/21/20

за позовом: Львівської міської громадської організації Студія активного дозвілля, м. Львів,

до відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , Львівська обл., Яворівський р-н., м. Мостиська

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська міська рада

про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу

за участю представників:

від апелянта: Карасюк М.В. - представник

від позивача: Туркоцьо Н.І. - представник

від третіх осіб: не з`явились

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2022 у справі №914/21/20, серед іншого, відмовлено в задоволенні заяви Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.10.2022 у справі №914/21/20 та прийняти нове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Марко Р.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 23.11.2022.

21.11.2022 на електронну адресу суду від представника позивача відійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/6559/22 від 21.11.2022).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 розгляд справи відкладено на 23.11.2022.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити заяву про вжиття заходів забезпечення позову, подану Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржену ухвалу без змін як законну та обґрунтовану.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, явки представників не забезпечили.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Львівської міської громадської організації «Студія активного дозвілля» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що нежитлові приміщення загальною площею 424,1 кв.м, які знаходяться по вул.Брюховицькій, 208 у м.Львові, перебувають в його оренді, а відповідно до ухвали Львівської міської ради їх було включено до переліку об`єктів комунальної власності м.Львова, що підлягають приватизації способом викупу. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою вчинити необхідні дії для підготовки об`єкта приватизації до викупу та укладення договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, проте, всі його вимоги залишились без задоволення, у зв`язку з чим позивач звертався до Господарського суду Львівської області з позовом, який було задоволено частково, а саме визнано за позивачем право на приватизацію шляхом викупу об`єкта приватизації. Згодом, на підставі ухвали Львівської міської ради було визначено вартість спірного майна, наказом відповідача затверджено висновок суб`єкта оціночної діяльності, однак, незважаючи на погодження сторонами всіх істотних умов та вчинення позивачем всіх необхідних дій, договір купівлі-продажу укладено не було.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.03.2021 у задоволенні позову відмовлено. За наслідками перегляду цієї справи в апеляційному порядку, постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 рішення місцевого господарського суду від 22.03.2021 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, визнано укладеними між ЛМГО «Студія активного дозвілля» та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу у викладеній в резолютивній частині постанови редакції.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 16 листопада 2021 року і рішення Господарського суду Львівської області від 22.03.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Під час нового розгляду справи, 27.09.2022 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам до завершення розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили у даній справі вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким способом нерухомого майна будівлі під літ. «А-2» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01) загальною площею 385,9 кв.м. та будівлі літ «Б-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1), загальною площею 38,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Брюховицька, 208.

Вказана заява була обґрунтована тим, що в процесі розгляду справи відповідачу стало відомо про те, що позивач переоформив право власності на об`єкти продажу, які перейшли від ЛМГО «Студія активного дозвілля» у власність ОСОБА_1 , дата державної реєстрації 16.05.2022, підстава договір іпотеки, серія та номер 427, виданий 02.02.2022, видавник Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., що породило новий судовий спір, який готується Управлінням комунальної власності ДЕР ЛМР та буде подано у встановлений Господарським процесуальним кодексом строк.

Такі дії позивача, як зазначає відповідач, свідчать про недобросовісність поведінки, оскільки: майно, яке є предметом спору у справі вже відчужене іншій особі на підставі договору іпотеки; позивач, будучи обізнаним про наявність судового спору між сторонами здійснив відчуження спірних нежитлових приміщень; відчуження відбулося в порушення умов п.7.1., п.7.3. договорів купівлі-продажу, оскільки спірне майно передане в заставу без згоди органу приватизації.

На переконання відповідача, є підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову спірні нежитлові приміщення можуть бути і надалі неодноразово відчужені на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим поворот виконання рішення суду, а також може виникнути питання про витребування майна у добросовісного набувача.

На підтвердження обставин, на які відповідач покликався як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, до заяви додано інформаційну довідку з Єдиного Державного реєстру прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №31807008 від 26.09.2022.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову в судовому засіданні, звернув увагу на те, що майно відчужено після набранням рішенням законної сили (винесення постанови апеляційною інстанцією), а неналежне виконання умов договору не є предметом розгляду в межах даної справи та дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви. Окрім того, суд зазначив, що забезпечення позову в даній справі не відновить порушеного права відповідача, оскільки майно належить третій особі, а відповідач вправі реалізувати своє право на захист шляхом подання позовної заяви про витребування майна.

Вимоги апеляційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради обґрунтовано тим, що через неповне з`ясування всіх обставин справи та недослідження всіх необхідних для розгляду справи доказів, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого, безпідставного та невмотивованого висновку про те, що заява управління комунальної власності про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Так, відповідач в апеляційній скарзі ще раз наголошує на доводах, якими обґрунтовано заяву про забезпечення позову, та зазначає, що вчинення позивачем дій щодо переоформлення права власності в порушення вимог закону та в ході наявного судового спору підтверджує наявність обставин, що у випадку відсутності забезпечення позову позивач і надалі вчинятиме дії щодо утруднення захисту прав та інтересів відповідача у справі.

Апелянт просить критично оцінити твердження, викладені в оскарженій ухвалі про те, що у разі задоволення позову не вимагатиметься примусове виконання рішення, тому в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити рішення суду. Натомість, апелянт звертає увагу на те, що у випадку прийняття рішення Господарським судом Львівської області у цій справі, яким в позові буде відмовлено повністю, виходячи з норм ст.333 ГПК України, суд буде зобов`язаний здійснити поворот виконання рішення, шляхом повернення спірних нежитлових приміщень у комунальну власність. Відповідач покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Також апелянт вважає необґрунтованими посилання суду на те, що інститут забезпечення позову вказує безпосередньо на захист прав позивача у разі задоволення позову аби не ускладнювати виконання рішення в майбутньому, а практика, на яку покликається відповідач регламентує відносини, які відмінні від даної справи, оскільки майно не належить позивачу. Відповідач вказує, що відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд вживає заходів забезпечення позову за заявою учасника справи і відповідач вправі звернутись в суд із заявою про забезпечення позову і таке право спрямоване на дотримання балансу між інтересами відповідача, який ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову та позивача, щодо якого такі заходи застосовано, а у постанові від 12.02.2020 №161/9156/15-ц Верховний Суд вказав на необхідність дотримання такого балансу, таким чином, практика, на яку покликався відповідач є релевантною до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує щодо доводів апелянта та пояснює, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у цій справі про часткове задоволення позову у відповідності до ч.1 ст.284 ГПК України набрала законної сили в день її прийняття, 30.12.2021 на виконання цієї постанови позивач та відповідач підписали акти приймання-передачі №91421 та №914211 об`єктів нерухомого майна, якими засвідчено, що продавцем та балансоутримувачем виконані зобов`язання щодо передачі покупцю у власність об`єктів продажу, визначених у договорі, що свідчить про те, що відповідач добровільно виконав рішення суду. Після підписання актів у встановленому законодавством порядку було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в результаті якої позивач став власником нерухомого майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293697886 та №293695402.

Таким чином, ЛГМО «Студія активного дозвілля» стала власником нерухомого майна після набрання законної сили рішенням суду та добровільного його виконання шляхом підписання сторонами актів приймання-передачі. Після цього і до моменту скасування постанови Західного апеляційного господарського суду Верховним Судом та відправлення справи на новий розгляд майно було примусово стягнуто третьою особою за виконавчим написом нотаріуса згідно з договором іпотеки №427 від 02.02.2022, а не в порядку добровільного відчуження шляхом укладення договорів купівлі-продажу.

Позивач вважає безпідставними доводи апелянта про те, що примусове стягнення відбулось з порушенням умов договору купівлі-продажу і це є підставою для забезпечення позову, адже суд першої інстанції правильно вказав, що порушення договірних відносин не є предметом розгляду цієї справи.

Окрім того, позивач зазначає, що вже не є власником спірного майна, апелянт не навів жодного аргументу, яким чином застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким способом нерухомого майна може вплинути на виконання судового рішення, натомість вжиття заходів забезпечення позову суттєво порушить право законного набувача на володіння, розпорядження та користування своїм майном.

До відзиву на апеляційну скаргу додано копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293695402 і №293697886 від 04.01.2022 та акту приймання-передачі №91421 від 30.12.3021. Колегія суддів апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.269 ГПК України не бере вказані докази до уваги, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти щодо предмета спору.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №911/1410/21.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення стороною дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення стороною від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, для забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Предметом позову у цій справі є вимога орендаря зобов`язати орендодавця (орган приватизації) протягом двох тижнів з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі укласти з Львівською міською організацією «Студія активного дозвілля» договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, а саме: будівлі під літ. А-2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 385,9 кв.м, та будівлі літ Б-1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 38,2 кв.м що знаходяться за адресою: місто Львів, вулиця Брюховицька, 208, та будівлі, під літ. Б-1, з індексом: І/38,2, відповідно до Технічного паспорту, виданого ОКП ЛОР БТІ та ЕО 16.04.2013, інвентарний номер 1407, в запропонованій позивачем редакції.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 позов задоволено частково, визнано укладеними між ЛМГО Студія активного дозвілля та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, а саме: будівлі під літ. А-2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 385,9 кв.м, та будівлі літ Б-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 38,2 кв.м що знаходяться за адресою: місто Львів, вулиця Брюховицька, 208, та будівлі, під літ. Б-1, з індексом: І/38,2, відповідно до Технічного паспорту, виданого ОКП ЛОР БТІ та ЕО 16.04.2013р., інвентарний номер 1407, в редакції, викладеній в резолютивній частині постанови.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно з доданою до заяви про забезпечення позову інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.09.2022, право власності ЛМГО Студія активного дозвілля на спірне нерухоме майно зареєстроване 31.12.2021, згодом, 02.02.2022 зареєстровано обтяження вказаного майна відповідно до договору іпотеки, серія і номер: 427, виданого 02.02.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я.

16.02.2022 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у справі №914/21/20. Питання про зупинення дії оскарженої постанови відповідачем під час подання касаційної скарги не порушувалось.

16.05.2022 в Державному реєстрі речових прав зареєстроване право приватної власності на майно, що є об`єктом продажу у цьому спорі, за іпотекодержателем ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Тобто, дії позивача щодо передання нерухомого майна в іпотеку вчинено в період після добровільного виконання відповідачем судового рішення про визнання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації укладеним до моменту відкриття касаційного провадження за скаргою відповідача на це рішення.

Наведеним спростовується твердження відповідача, про те, що позивач під час існування судового спору вчинив недобросовісні дії, спрямовані на відчуження майна.

Окрім того, не доведеними є наведені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтування щодо можливих дій позивача, спрямованих на уникнення виконання рішення в разі відмови у задоволенні позову та вирішення судом першої інстанції повороту виконання рішення.

Також колегія суддів погоджується із зауваженням суду першої інстанції про те, що обставини виконання договорів купівлі-продажу, укладених сторонами, не входять в предмет доказування у справі, та наголошує, що гарантією захисту прав відповідача, і в тому числі гарантією дотримання балансу між інтересами сторін у справі, є визначений у статті 333 Господарського процесуального кодексу України обов`язок суду вирішити питання повороту виконання рішення в разі відмови у задоволенні позову за результатами нового розгляду справи.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2902-вих-85608 від 17.10.2022 (вх.ЗАГС №01-05/2559/22 від 19.10.2022) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.10.2022 у справі №914/21/20 в частині відмови в здоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову вх№3093/22 від 27.09.2022 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 19.12.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Марко Р.І.