РІШЕННЯ

м. Київ

13.12.2022Справа № 910/9268/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №910/9268/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код: 40121452; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; e-mail: )

до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (ідентифікаційний код: 42795490; 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, 44; e-mail: )

про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог,

за участю представників:

позивача: Коваль Н.Т. (довіреність 12/07-2022 від 12.07.2022);

відповідача: Кулик О.І. (довіреність від 03.10.2022 №453).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі відповідач, Товариство) про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.05.2022 (далі - Заява).

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю спору щодо розміру зобов`язань за договором транспортування газу 7 та наявність розбіжностей в сумах. Спірність вимог виключає можливість зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/9268/22; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.10.2022.

26.09.2022 позивач подав суду заяву про виправлення описки в ухвалі суду від 16.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 заяву Компанії задоволено та виправлено описки в ухвалі суду від 16.09.2022.

11.10.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

21.10.2022 від представника відповідача до суду надійшла заява про участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 надано можливість представнику відповідача у справі брати участь в засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку - комплекс технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

У підготовчому засіданні 25.10.2022 було оголошено перерву до 15.11.2022.

02.11.2022 позивач подав суду відповідь на відзив, в кому Компанія заперечила проти доводів відповідача та просила позовні вимоги задовольнити повністю.

09.11.2022 Товариство подало суду заперечення на відповідь на відзив.

Через непровоковану і невиправдану війну росії проти України, основану на відвертій умисній російській брехні та через ракетну атаку 15.11.2022 засідання не відбулось у зв`язку із заходами безпеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 учасників справи повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 22.11.2022.

У підготовчому засіданні 22.11.2022 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.12.2022.

У судовому засіданні 13.12.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 13.12.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив і заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Компанія отримала від Товариства Заяву, у відповідності до якої відповідач повідомив позивача про припинення на підставі статті 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Товариства перед Компанією на суму 70 600 017,96 грн.

Так, відповідач у Заяві повідомив, що:

- станом на 20.05.2022 у Товариства існують грошові зобов`язання перед позивачем за договором транспортування природного газу від 11.12.2019 № у сумі 70 600 017,96 грн на підставі акту врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць березень 2022 року від 31.03.2022 №03-2022- в сумі 65 381 919,30 грн та на підставі акту врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць квітень 2022 року від 30.04.2022 №04-2022- в сумі 5 218 098,66 грн, строк виконання яких настав 20.04.2022 та 20.05.2022;

- станом на 20.05.2022 у Компанії існують грошові зобов`язання перед Товариством за договором транспортування природного газу від 11.12.2019 № та на підставі акту врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць листопад 2021 року від 30.11.2021 №11-2021- в сумі 1 094 251 839,94 грн, строк виконання яких настав 20.12.2021;

- після зарахування зустрічних однорідних вимог, вважаються припиненими зобов`язання Товариства перед Компанією за договором транспортування природного газу від 11.12.2019 № та актом врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць березень 2022 року від 31.03.2022 №03-2022- в сумі 65 381 919,30 грн й актом врегулювання добових небалансів за газовий місяць квітень 2022 року від 30.04.2022 №04-2022- в сумі 5 218 098,66 грн та зобов`язання Компанії перед Товариством за договором транспортування природного газу від 11.12.2019 №, актом врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць листопад 2021 року від 30.11.2021 №11-2021- в сумі 70 600 017,96 грн;

- решта зобов`язань позивача перед відповідачем у сумі 1 023 651 821,98 грн на підставі акту врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць листопад 2021 року від 30.11.2021 №11-2021- грошових зобов`язань є неоплаченими.

06.06.2022 Компанія у відповідь на Заяву повідомила Товариство про таке:

- необґрунтованість зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки позивач не визнає заборгованість перед відповідачем за договором транспортування газу від 11.12.2019 №, у тому числі, заборгованість за актом врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць листопад 2021 від 30.11.2021 №11-2021-;

- розбіжності у сумах, які на думку Товариства підлягають виплаті зі сторони Компанії на користь відповідача.

Позивач вказує, що вимоги відповідача є спірними, оскільки Компанія не визнає заборгованість у розмірі 1 204 251 839,94 грн перед Товариством за договором транспортування газу від 11.12.2019 №, у тому числі, заборгованість за актом врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць листопад 2021 від 30.11.2021 №11-2021-.

Спірність вимог відповідача, на думку позивача, підтверджується тим, що вони виникли внаслідок незбалансованого споживання природного газу Операторами ГРМ, які були включені до Реєстру постачальника «останньої надії» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕ) від 29.10.2021 №1909 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі - Постанова №1909).

Так, у листопаді 2021 року Компанія звернулася з адміністративним позовом до НКРЕ про визнання протиправною та нечинною Постанови №1909.

У грудні 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва було відкрито провадження у адміністративній справі №640/34767/21 та наразі розгляд справи триває й рішення не прийняте.

Разом з тим, у 2022 році Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 було відкрито провадження у справі №910/3971/22.

Так, позовні вимоги у вказані справі обґрунтовані неналежним виконанням Компанією зобов`язань за договором транспортування природного газу від 11.12.2019 № в частині несплати негативних цілодобових небалансів за листопад 2021 року.

З огляду на вищевикладене, оскільки, вимоги відповідача до позивача є спірними, Заява, на думку Товариства, не відповідає вимогам положень статті 601 ЦК України, а тому є підстави для визнання її недійсною.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до положень статей 202 та 601 ЦК України Заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслана відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України)

На думку позивача наявність спорів свідчить про спірність вимог, що має своїм наслідком визнання Заяви недійсною в силу приписів частини першої статті 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, такого змісту:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника;

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Слід зазначити, що саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, якими він обґрунтовує підстави позову.

Водночас, позивачем не підтверджено належними, допустимими, вірогідними та достовірними доказами у даній справі його твердження щодо спірності вимог, які були означені відповідачем в оспорюваній Заяві, оскільки, як відзначено Верховним Судом наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Отже, позивачем не доведено наявність підстав для визнання Заяви недійсною.

Разом з тим, Компанія не позбавлена права викласти свої заперечення щодо зарахування та наявності спірності вимог, зокрема, у справі №910/3971/22.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Що ж до решти доводів і тверджень учасників процесу, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників процесу та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 130, 233, 236, 237, 238, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код: 40121452; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; e-mail: ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (ідентифікаційний код: 42795490; 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, 44; e-mail: ) про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.12.2022.

Суддя Ігор Курдельчук