ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3654/15

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Колосюк Володимир Анатолійович

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ГЕЛІОС

на рішення Господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, суддя І інстанції Никифорчук М.І.

по справі №916/3654/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ГЕЛІОС

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 149593,45 доларів США та 307317,75 грн.,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Юрія Петровича звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент", в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 142 000 дол. США, заборгованість за відсотками в сумі 7 593,45 дол. США та пеню в сумі 307 317,75 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р. щодо своєчасного повернення кредиту.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.12.2015р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент на користь Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" прострочену заборгованість по Кредитному договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012 року за нарахованими процентами в розмірі 1977,77 дол. США 77 центів, що в гривневому еквіваленті становить 43571 грн. 79 коп. та пеню за несвоєчасне повернення нарахованих процентів в розмірі 5173,32 грн. 32 копійки.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент" до Державного бюджету України через ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області судовий збір у розмірі 974 грн. 90 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено Договір №1 відступлення прав вимоги за договором №100008548 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. Вклад Постійний клієнт 13міс вид вкладу ПосК13м11$ від 02.07.2014р., відповідно до якого ОСОБА_4 відступив Відповідачеві право вимоги за вказаним договором банківського вкладу в сумі 127 460,65 дол. США.

ОСОБА_2 письмово повідомив Позивача про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу та про необхідність сплати коштів за цим договором відповідачу, в той же день відповідач повідомив позивача про дострокове припинення договору №100008548 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. вклад Постійний клієнт 13міс вид вкладу ПосК13м11$ від 02.07.2014р. та про зарахування однорідних вимог, а саме грошових вимог на підставі договору про відступлення права вимоги за даним договором банківського вкладу з грошовими вимогами за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р.

Судом зазначено, що при проведенні зустрічного зарахування вимог за кредитним договором та договором банківського вкладу, відповідач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у розмірі 127 460,15 дол. США .

Таким чином, у Відповідача існує заборгованість за кредитом в сумі 14 539,85 дол. США.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Позичальника існує заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1 977,77 дол. США та пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 5 173,32 грн. Строк виконання зобов`язання позичальником з повернення кредиту не закінчився та позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в сумі 14 539,85 дол. США не пізніше 10.10.2016р.

Не погодившись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Одеської області від 17.06.2015р. по справі №916/3654/15 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги визнати в повному обсязі, стягнути з ТОВ "Шевченківський девелопмент" на користь АТ ІМЕКСБАНК 149 593,45 дол. США та 307 317,75 грн., в тому числі заборгованість по кредитам в сумі 142 000,00 дол. США, заборгованість по відсоткам - 7 593,45 дол. США та суми пені - 307 317,75 грн. за прострочення платежів по кредитному договору, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на наступні обставини.

АТ «Імексбанк» надіслало боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та виконання договірних зобов`язань 16.03.2015 року, проте вимога залишилась без задоволення. Заборгованість відповідача підтверджується банківськими виписками.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки станом на день нібито проведення зарахування однорідних вимог заборгованість за кредитним договором ще не існувала.

Тому залік зустрічних однорідних вимог не відповідає такій істотній умові для законності проведення зарахування як настання строку виконання вимог за кредитним договором, отже правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог протирічить приписам ст.601 ЦК України.

Крім того, скаржник вважає, що суд помилково дійшов висновку, що до ТОВ "Шевченківський девелопмент" перейшло право вимоги повернення банківського вкладу у сумі 127 460,65 дол. США, оскільки договір відступлення є нікчемним.

Апелянт також зазначає, що діючим законодавством України, а також самим договором № від 02.07.2014 року, укладеним між АТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 не передбачено заміну особи-власника рахунку іншою особою, за винятком дії такої іншої особи на підставі доручення з подальшою ідентифікацією такої фізичної особи, чого не було проведено. Банківський вклад є зобов`язанням, яке нерозривно пов`язане з кредитором.

Договір про банківський вклад є має особистий характер, однак судом першої інстанції не надано правової кваліфікації договору про встановлення кореспондентських відносин з ОСОБА_3 .

Крім того, судом не звернено уваги на посилання позивача щодо нікчемності договору відступлення права вимоги в розумінні ст.215 ЦК України, тому залік не відповідає вимогам законодавства в частині заборони задоволення вимог пов`язаних осіб банків.

Договір про відступлення права вимоги був укладений між пов`язаними особами ОСОБА_2 та директором ТОВ "Шевченківський девелопмент" ОСОБА_4 .

Згідно виписки від 05.10.2015 ОСОБА_2 отримав за період з 02.06.2014 по 05.10.2015 з рахунку суму відшкодування за вкладом від ФГВФО на власний рахунок, і виключно він має право його використовувати що безперечно доводить відсутність припинення зобов`язань за договором банківського вкладу шляхом заліку від 18.12.2014 року та доводить відсутність доказів переходу права вимоги до відповідача за договором про відступлення від 18.12.2014.

Отримавши суму відшкодування 200 000 грн. після відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, ОСОБА_2 підтвердив факт, що заміна кредитора в порядку відступлення права вимоги не відбулась.

Після отримання відомостей з ФГВФО позивачем були списані кошти з вкладного рахунку ОСОБА_2 19.08.2015 року в період здійснення ліквідаційної процедури.

Апелянт зауважує, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду свої вимоги до банку. Враховуючи невключення ОСОБА_2 до реєстру акцептованих кредиторів, відповідний договір банківського вкладу ОСОБА_2 та договір переуступки права вимоги є припиненими.

Скаржник також зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення, що стосується прав та обов`язків ТОВ «Блек Сі Ріелті Груп», яке не було залучено до участі у справі.

Враховуючи те, що відповідачем був наданий свій розрахунок заборгованості, який суттєво відрізняється від розрахунку банку, позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи, в якому судом першої інстанції безпідставно було відмовлено.

Апелянт також зауважує, що розмір судового збору, стягнутого з відповідача у вступній та резолютивній частині рішення, відрізняється від розміру судового збору у повному тексті рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. у складі судді-доповідача: Величко Т.А., суддів-членів колегії: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

08.02.2016 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення до апеляційної скарги від АТ «Імексбанк», в яких зазначено:

- суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача лише в частині, оскільки відповідачем було повідомлено про відступлення права вимоги, однак судом не надано повну та всебічну оцінку вказаному договору,

- відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак ОСОБА_5 , як вкладний позивача, не звертався до позивача з вимогою про дострокове повернення вкладу а отже не мав дійсної вимоги до позивача,

- вимога ОСОБА_2 не могла бути виконана позивачем, оскільки в своїй вимозі Клімов вимагав повернути вклад на користь третьої особи що не відповідає закону,

- договір банківського вкладу є публічним договором, який може бути укладений лише з фізичною особою, тому права вимоги за цим договором не могли бути передані юридичній особі;

- строк виконання ані кредитних, ані депозитних зобов`язань не настав станом на 18.01.2015 року, тому зарахування не могло відбутись,

- ОСОБА_2 є інсайдером АТ «Імексбанк», тому на нього розповсюджується дія Постанови НБУ від 15.01.2015 року, згідно якої заборонено задовольняти вимоги інсайдерів.

09.02.2016 року до суду надійшли заперечення ТОВ "Шевченківський девелопмент" на апеляційну скаргу, в яких відповідач з апеляційною скаргою не погоджується, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним.

22.02.2016 року до суду надійшли пояснення по справі від відповідача.

01.03.2016 року до суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги від АТ «Імексбанк», де зазначено, що після заліку зустрічних однорідних вимог позичальник продовжував сплачувати відсотки, нараховані на суму заборгованості, що свідчить про фіктивність проведеного заліку однорідних вимог. До пояснень додані виписки з рахунку ТОВ "Шевченківський девелопмент", також надано окремим супровідним листом банківські виписки.

Вказані документи долучені судом до матеріалів справи в судовому засіданні 01.03.2016 року.

15.03.2016 до суду надійшли письмові пояснення з приводу правомірності зарахування зустрічних однорідних вимог від відповідача.

05.04.2016 до суду надано позивачем розрахунок заборгованості відповідача за спірним кредитним договором.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року апеляційне провадження у справі №916/3654/15 зупинено до вирішення справи №916/551/16.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 року клопотання Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" про зупинення апеляційного провадження у справі №916/3654/15 задоволено, апеляційне провадження у справі №916/3654/15 зупинено до вирішення Приморським районним судом м. Одеси пов`язаної з нею справи №522/4097/16-ц.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року (головуючий суддя Ярош А.І., судді: Савицький Я.Ф., Колоколов С.І.) прийнято справу №916/3654/15 до провадження колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

24.09.2020 року до суду надійшла заява про поновлення провадження по справі від ТОВ Фінансова компанія Геліос, в якій повідомлено суд, що 23.07.2020 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення у справі №522/4097/16-ц, яке набрало законної сили 27.08.2020 року.

Крім того, 24.09.2020 року надійшла заява ТОВ Фінансова компанія Геліос про заміну позивача правонаступником.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/3654/15 з 30.11.2020 року. Розгляд справи №916/3654/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" на рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015р призначено на 01 грудня 2020 року о 11-00 год.

Запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 року у справі №522/4097/16-ц., пояснення з викладенням своєї правової позиції стосовно заяви ТОВ Фінансова компанія Геліос про заміну позивача правонаступником.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Колоколова С.І. на лікарняному, судове засідання 01.12.2020 року у справі №916/3654/15 не відбулось, про що складено довідку відповідальною особою.

Ухвалою суду від 16.01.2021 року призначено розгляд справи №916/3654/15 на 26 січня 2021 року об 11-30 год. Розгляд справи №916/3654/15 призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Геліос про заміну сторони правонаступником задоволено. Здійснено заміну позивача у справі №916/3654/15 з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" на його процесуального правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Геліос (, вул.Нижній Вал,7-9, м.Київ, 04071).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 року відкладено розгляд справи №916/3654/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" на рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015р. на 30 березня 2021 року о 14-00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року апеляційне провадження у справі №916/3654/15 зупинено до вирішення справи №522/4097/16-ц, зобов`язано представників повідомити про результати розгляду Одеським апеляційним судом цивільної справи №522/4097/16-ц.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 поновлено апеляційне провадження у справі №916/3654/15 з 17.01.2022 року. Розгляд справи №916/3654/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" на рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015 року призначити на 18 січня 2022 року о 12-30 год.

В судовому засіданні 18.01.2022 року судовою колегією оголошено перерву по справі до 08 лютого 2022 року об 11:30 год.

В судовому засіданні 08 лютого 2022 року судовою колегією відкладено розгляд справи на 22.03.2022 року о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 постановлено, що про дату, час та місце проведення судового засідання у справі №916/3654/15 учасників справи повідомити додатково після усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

10.05.2022 від Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос" до суду надійшло клопотання щодо надання інформації про результати розгляду справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 призначено справу №916/3654/15 до розгляду на 20.09.2022р. о 12:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 призначено справу № № 916/3654/15 до розгляду на 22.11.2022р. о 14:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/3654/15 відбудеться 20.12.2022 о 11:30 год.

Відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявами до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки їхніх представників у судове засідання або з клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК України не зверталися.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників вказаних учасників справи.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент" (Позичальник) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №80/12, за умовами якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом «кредит» або «кредитна лінія» (п.1.1. договору).

Пунктом 1.1.1 договору передбачено надання кредиту окремими частинами або в повній сумі на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 5 626 715 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки 11,5% та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами не пізніше 10.10.2016р.

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: організація робіт по проведенню оздоблювально будівельних робіт і технічного облаштування частини нежитлових приміщень, а також частини паркінгу 1 поверху стадіону «Чорноморець», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20 (п.1.2. договору).

Видача траншів проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 або оплати з позичкового рахунку Позичальника № НОМЕР_2 в АТ „ІМЕКСБАНК розрахункових документів Позичальника на цілі, визначені п.1.2. договору, в межах сум та відповідно до термінів, визначених п.1.1.1. та п.1.1.2 договору (п.2.1. договору).

Згідно з п. 2.4. договору, нарахування процентів за користування Траншем кредиту здійснюється щоденно у валюті кредиту на фактичну суму щоденної заборгованості на позичковому рахунку за методом «факт/факт» виходячи з фактичної кількості днів у році. Відсотки сплачуються Позичальником щомісячно, не пізніше 26 числа поточного місяця, у сумі нарахованих з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця, в період дії цього договору. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Траншу кредиту.

За умовами п. 2.6 договору передбачено, що за наявності заборгованості по Кредиту та/або процентах за користування ним сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості:

- в першу чергу сплаті підлягають нараховані, але не сплачені в строк проценти;

- в другу чергу сплаті підлягають нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув;

- в третю чергу сплаті підлягає прострочена заборгованість за кредитом;

- в четверту чергу сплаті підлягає строкова заборгованість за Кредитом термін сплати якої настав згідно даного договору;

- в п`яту чергу сплаті підлягає неустойка (штраф, пеня), передбачена цим договором.

Пунктом 3.2.3 договору визначено, що про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів з указаних вище підстав Кредитор зобов`язаний письмово попередити позичальника не менше ніж за 10 календарних днів до дати сплати. Після закінчення строку вказаному в попередньому абзаці цього пункту позичальник зобов`язаний сплатити кредит та проценти, якщо інший термін сплати не встановлений в вимозі Кредитора.

Відповідно до п.3.2.8. договору Кредитор має право припинити надання траншів кредиту за цим договором у разі, зокрема, наявності простроченої заборгованості за раніше наданими траншами

Кредитор має право при настанні строку виконання будь-якого з грошових зобов`язань Позичальника передбачених цим договором, здійснити договірне списання суми цих зобов`язань, строк сплати яких настав.

За умовами п.п. 3.3.6., 3.3.7 та 3.3.8 договору Позичальник зобов`язаний: протягом строку використання траншів кредиту сплачувати проценти за користування ними в порядку, визначеному п.п.2.4.-2.6. договору; повертати кредитор у повному обсязі транші кредиту зі сплатою винагороди Кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені цим договором; до закінчення термінів визначених у п. 1.1.1 та п. 1.1.2 цього договору, повернути в повному обсязі всі транші кредиту.

У випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.1, 1.1.2, 3.2.3, 4.2 цього договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню за кожен день прострочки платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми (п.4.1. договору).

У випадку невиконання Позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.2.-3.3.25. договору протягом більше 15 днів, Кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит підлягає поверненню з моменту отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Кредитора. Повернення кредиту здійснюється Позичальником протягом десяти календарних днів з дати одержання вимоги (п.4.2. договору).

15.10.2012р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п.п. 2.1, 3.1.1, 3.3.6 Кредитного договору, а саме було визначено рахунок №5001/840, на який сплачується кредит, відсотків за ним, комісії та неустойки.

14.02.2013р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п.п. 2.1, 3.1.1, 3.3.6 Кредитного договору, а саме було змінено позичковий рахунок та рахунок для обліку нарахованих відсотків.

22.07.2013р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п.п. 1.2, , а саме було змінено цільове використання кредиту та доповнено Кредитний договір п.6.5 стосовно відповідальності за порушення вимог щодо збереження банківської таємниці.

24.02.2014р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п.1.1.1 Кредитного договору, а саме було змінено максимальний ліміт заборгованості за кредитним договором у сумі 744 250 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,5% та графік зменшення ліміту кредитної лінії.

23.06.2014р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №5 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п. 1.3, Кредитного договору, а саме було змінено предмет забезпечення кредиту.

22.12.2014р. між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №6 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п. 1.3, Кредитного договору, а саме було змінено предмет забезпечення кредиту.

На виконання умов даного договору позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії, що підтверджується згорнутою випискою з особового рахунку № НОМЕР_3 за період з 24.09.2012 по 14.02.2013, відповідно до якої видано 5 626 715 дол. США (т. 1, а.с. 26-59), що відповідачем не заперечується.

Проте, відповідач станом на 16.03.2015 своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості по процентам за користування кредитом за січень-лютий 2015 року не виконав, у зв`язку з чим 18.03.2015р. позивач на підставі п. 3.2.8 договору звернувся до нього з претензією від 16.03.2015 за вих.№2436 про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих відсотків та виконання договірних зобов`язань про дострокове поверненням кредиту, сплату відсотків (т. 1, а.с.61).

Доказом отримання вказаної претензії є відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з якого вбачається, що 24.03.2015 року ТОВ "Шевченківський девелопмент" отримало зазначену претензію (т.1, а.с. 107).

Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та відповідного реагування, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом. Отже, станом на день розгляду справи відповідач продовжував не сплачувати заборгованість по кредиту та відсоткам у зв`язку з чим банк визнав термін повернення кредиту таким, що настав.

Як вбачається з позовної заяви, станом на 23.07.2015р. заборгованість відповідача складає 149 593,45 дол. США, у тому числі заборгованості за кредитом у розмірі 142 000,00 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі 7 593,45 дол США та пені у розмірі 307 317,75 грн., що підтверджується згорнутою випискою з особового рахунку № НОМЕР_3 за період з 2409.2012 по 14.02.2013 та виписками по рахункам (т.2, а.с. 108, 109, 110-113, 116-141).

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р. у розмірі 149593,45 дол. США, у тому числі заборгованості за кредитом у розмірі 142 000,00 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі 7 593,45 дол США та пені у розмірі 307 317,75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що при проведенні зустрічного зарахування вимог за кредитним договором та договором банківського вкладу, відповідач виконав 18.01.2015р. свої зобов`язання за кредитним договором у розмірі 127 460,15 дол. США . Таким чином з 18.01.2015 року у Відповідача існує заборгованість за кредитом в сумі 14 539,85 дол. США.

Суд першої інстанції зазначав, що згідно встановленого п. 1.1.2 Кредитного договору графіку зменшення ліміту кредитної лінії з урахуванням змін, внесених укладеною сторонами додатковою угодою №4 від 24.02.2014р., ліміт кредитної лінії на 30.04.2015р. встановлюється в сумі 44 250,00 дол. США., а на 10.10.2016р. встановлюється 0,00 дол. США., тобто повернення банку кредиту в сумі 44 250,00 дол. США позичальник зобов`язаний був здійснити в період з 30.04.2015р по 10.10.2016р.

За матеріалами справи вбачається, що Позичальник останнього разу сплачував Банку відсотки за користування кредитом 26.01.2015р. в сумі 1 118,50 дол. США інших платежів по Кредитному договору не було.

Виходячи з наявних матеріалів справи, пояснень сторін та зроблених судом розрахунків, місцевий суд дійшов висновку, що у Позичальника існує заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1 977,77 дол. США та пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 5 173,32 грн. Строк виконання зобов`язання позичальником з повернення кредиту не закінчився та позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в сумі 14 539,85 дол. США не пізніше 10.10.2016р.

За таких обставин, місцевий суд вважав, що Позичальник не прострочив зобов`язання по поверненню кредиту в сумі 14 539,85 дол. США та остаточний термін повернення цих коштів за кредитним договором настане 10.10.2016р.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Шевченківський Девелопмент» було укладено Договір № 1 про відступлення права вимоги (далі - «Договір відступлення»).

Відповідно до п. 1.1. Договору відступлення первісний кредитор ОСОБА_2 відступає, а новий кредитор ТОВ «Шевченківський Девелопмент» набуває право вимоги, належне первісному кредитору у відповідності до Договору від 02.07.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року Вклад «Постійний клієнт» 13 міс» вид вкладу «ПосК13м11$» (далі - основний договір), укладеного між первісним кредитором та AT «ІМЕКСБАНК» (т. 1, а.с. 127).

Згідно з п. 1.2. Договору відступлення за цим договором новий кредитор одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника сплати грошових коштів за банківським вкладом у розмірі, визначеному вп. 2.1, цього Договору.

До нового кредитора переходять усі права та обов`язки первісного кредитора за основним договором (п. 1.3. Договору відступлення).

Умовами п. 2.1. Договору відступлення право вимоги передбачено, право вимоги, що відступається, становить суму банківського вкладу у розмірі 127 460,65 доларів США та суму нарахованих відсотків по даному вкладу відповідно до умов основного договору.

В п. 3.1., 3.2. Договору відступлення зазначено, що у зв`язку з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору винагороду в сумі 2 009 850,51 грн. без ПДВ, що за курсом НБУ станом на 18.12.2014 року становить 127 460.65 дол. США. Сторони визначають порядок сплати ціни Договору відступлення окремою угодою.

18.12.14 ОСОБА_2 письмово повідомив позивача про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу та про необхідність сплати коштів за цим договором відповідачу

Того ж дня, ТОВ «Шевченківський Девелопмент» повідомило позивача про дострокове припинення договору №100008548 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. вклад «Постійний клієнт» 13міс» вид вкладу «ПосК13м11$» від 02.07.2014р. та про зарахування однорідних вимог, а саме грошових вимог на підставі договору про відступлення права вимоги за даним договором банківського вкладу з грошовими вимогами за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р.

Враховуючи вимоги п.6.4. публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до яких вкладник зобов`язаний звернутися з заявою про дострокове повернення сум вкладу за 31 календарний день, відповідач встановив датою здійснення операції з дострокового припинення вкладу та зарахування вимог за кредитним договором 18.01.2015р.

На підставі виписки Банку з рахунку за вкладом ОСОБА_2 станом на 18.12.2014 на банківському вкладі вимоги за яким були відступленні Позичальнику знаходилися кошти в сумі 127 460,65 дол.США. (т. 1, а.с.166).

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 року по справі № 522/4097/16-ц, позов ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» задоволено. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги № 1 від 18 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «Шевченківський Девелопмент» та ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року в задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» про закриття апеляційного провадження у справі відмовлено, апеляційну скаргу ТОВ «Шевченківський девелопмент» задоволено частково, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23.07.2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року скасовано та передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2022 року по справі № 522/4097/16-ц у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський девелопмент» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський девелопмент», третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - відмовлено.

Вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року по справі № 522/4097/16-ц мотивоване тим, що договір, який оспорюється особою, що не була його стороною, повинен впливати на певні права та обов`язки такої заінтересованої особи.

Позов у цій справі було подано, як зазначалося, про визнання правочинів недійсними.

Позивач зазначав, що Договір відступлення укладений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , до укладення спірного договору відступлення, звертався письмово до АТ «ІМЕКСБАНК» з вимогою повернути йому грошові кошти за Договором від 02 липня 2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, а отже станом на 18 грудня 2014 року строк виконання зобов`язань АТ «ІМЕКСБАНК» по поверненню банківського вкладу не настав.

Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріали справи містять повідомлення Клімова про відступлення права вимоги від 18 грудня 2014 року (вх. АТ «ІМЕКСБАНК» №13566 від 18 грудня 2014 року), яким Клімов (клієнт за договором факторингу) зазначає, що право вимоги у сумі банківського вкладу в розмірі 127 460,65 дол. США підлягають сплаті АТ «ІМЕКСБАНК» на користь ТОВ «Шевченківський Девелопмент», що також підтверджує правомірність висновків суду про правову оцінку оскаржуваного договору, як договору факторингу.

Договір відступлення права вимоги № 1 від 18 грудня 2014 року має ознаки договору факторингу, а отже оспорюваний договір вчинено з порушенням вимог статті 203 ЦК України, оскільки ТОВ «Шевченківський Девелопмент» не мала необхідного обсягу повноважень для укладання даного договору, а сам договір не направлений на реальне настання правових наслідків передбачених даним правочином, у зв`язку з чим Договір відступлення права вимоги № 1 від 18 грудня 2014 року підлягає визнанню судом недійсним з підстав передбачених частиною першою статті 215 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції вказував на те, що з урахуванням того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є рідними братами, та той факт, що ТОВ «Євро Центр» є афілійованою особою банку, а ТОВ «Шевченківський Девелопмент» є спорідненою особою, то в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», при укладанні Договору про відступлення права вимоги №1 від 18 грудня 2014 року був допущений конфлікт інтересів. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. А також відповідно до пункту 8 частини третьої статті 38 Закону банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Отже, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року по справі № 522/4097/16-ц було встановлено, що даний правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «ІМЕКСБАНК» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України).

Таким чином, досліджуючи матеріали даної справи, переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішенням Приморського районного суду від 23.07.2020 у справі № 522/4097/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт недійсності договору відступлення права вимоги від 18.12.2014, що був підставою для звернення відповідача із заявою про залік зустрічних однорідних вимог. А тому, станом на 18.12.2014 року відповідач не мав права вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, а тому висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про залік зустрічних однорідних вимог на суму 127 460,65 дол. США. є помилковим.

З огляду на вищенаведене, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 142 000 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 7 593,45 дол. США та пені в сумі 307 317,75 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було зазначено вище, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №80/12, за умовами якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з максимальним лімітом заборгованості 5 626 715 дол. США, зі сплатою фіксованої ставки 11,5% та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами не пізніше 10.10.2016р.

24.02.2014р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012р., якою в новій редакції було викладено п.1.1.1 Кредитного договору, а саме було змінено максимальний ліміт заборгованості за кредитним договором у сумі 744 250 дол. США та графік зменшення ліміту кредитної лінії.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором в частині надання кредитних коштів виконав у повному обсязі, що підтверджується згорнутою випискою з особового рахунку № НОМЕР_3 за період з 24.09.2012 по 14.02.2013 (т. 1, а.с. 26-59).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.2. Кредитного договору, У випадку невиконання Позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.2.-3.3.25. договору протягом більше 15 днів, Кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит підлягає поверненню з моменту отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Кредитора. Повернення кредиту здійснюється Позичальником протягом 10 календарних днів з дати одержання вимоги.

Судом встановлено, що згідно з п. 1.1.1 договору кінцевий строк погашення по кредиту 10.10.2016 року.

Згідно з п. 1.1.2 додаткової угоди № 4 від 24.02.2014 черговий платіж у розмірі 50 000 дол. США позичальник повинен був внести не пізніше 27.02.2015.

Згідно з п. 1.1.2 додаткової угоди № 4 від 24.02.2014 залишок ліміту кредитної лінії після погашення суми заниження ліміту заборгованості станом на 11.09.2014 становив 194 250 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2014р. відповідач здійснив останнє погашення по тілу кредиту, яке за графіком мало бути сплачено до 30.01.2015, у розмірі 52 250 дол. США., що підтверджується банківською випискою та розгорнутим розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 32 на звороті та а.с. 194).

Отже, колегією суддів встановлено, що станом на 28.02.2015 заборгованість по тілу Кредиту становила 142 000 дол. США, яка складається з простроченої заборгованість по тілу Кредиту - 97 750,00 дол. США та строкової заборгованості по тілу кредиту 44 250,00 дол. США.

Вимога про дострокове погашення від 16.03.2015 року на суму 142 000 дол. США заборгованості та 1252,72 дол. США заборгованості за відсотками була отримана відповідачем 24.03.2015р., отже кінцевий строк повернення кредиту 04.04.2015 (т. 1, арк. 106-107).

Судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості за кредитним договором № 80/12 від 24.09.2012 року в сумі 142 000 дол. США, яка складається з простроченої заборгованість по тілу Кредиту - 97 750,00 дол. США та строкової заборгованості по тілу кредиту 44 250,00 дол. США., що підтверджується відповідними банківськими виписками та умовами кредитного договору.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитом у розмірі 7 593,45 дол США колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов в частині стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 1 977,77 дол. США вказував на те, що повернення банку кредиту в сумі 44 250,00 дол. США позичальник зобов`язаний був здійснити в період з 30.04.2015р по 10.10.2016р., отже Позичальник не прострочив зобов`язання по поверненню кредиту в сумі 14 539,85 дол. США та остаточний термін повернення цих коштів за кредитним договором настане 10.10.2016р.

Виходячи з наявних матеріалів справи, пояснень сторін та зроблених судом розрахунків, місцевий суд дійшов висновку, що у Позичальника існує заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1 977,77 дол. США. Строк виконання зобов`язання позичальником з повернення кредиту не закінчився та позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в сумі 14 539,85 дол. США не пізніше 10.10.2016р.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на таке.

Пунктом 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору та додаткової угоди № 4 від 24.02.2014 процентна ставка визначена у розмірі 11,5%.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору нарахування процентів відбувається з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця, а сплачуються не пізніше 26 числа поточного місяця.

Останній платіж по сплаті процентів, був здійснений 26.01.2015 року у розмірі 1 118,50дол. США, що підтверджується банківською випискою та розгорнутим розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 55 на звороті та а.с. 194).

Отже, починаючи з 26.02.2015 року виникла прострочена заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Судом встановлено, що починаючи з 28.02.2015 сума заборгованості по тілу кредиту становила 142 000 дол. США., відповідно на цю суму з 18.12.2014 позивачем нараховувалися проценти в розмір 11,5% річних.

Відповідно до вимоги про дострокове погашення від 16.03.2015року, прострочена заборгованість за процентами становила 1252,72 дол. США, тобто за період з 26.01.2015 по 25.02.2015 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування відсотків за користування

кредитним коштами здійснено за період з 25.09.2012 по 23.07.2015р. у розмірі 209 880,12 дол. США, при цьому Позичальником було сплачено за даний період лише 202 286,67 дол. США., різниця складає 7 593, 45 дол. США.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (на яку послався суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови від 16.11.2021) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду та умови договору та те, що останній платіж по сплаті відсотків відповідачем було здійснено 26.01.2015 року у розмірі 1 118,50дол. США, а вимога про дострокове повернення кредиту отримана ним 24.03.2015, тому судова колегія вважає правомірним нарахування відсотків за період з 26.01.2015 по 24.03.2015, тобто за 57 днів, у розмірі 2 550,16 дол. США (142 000, 00 дол. США*57 днів*11,5% /100/365днів).

Щодо висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 5 173,32 грн., судова колегія не може погодитися з огляду на наступне.

Статтею 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) с грошова сума або інше майно, яке боржник зобов`язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка розраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.4.1. договору у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.6. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, Позичальник сплачує Кредитору пеню за кожен день прострочки платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми.

Проаналізувавши матеріали і обставини справи та умови договору, суд апеляційної інстанції вважає, що пеня може бути нарахована позивачем з моменту виникнення прострочення позичальником строків сплати процентів та строків повернення кредиту, тобто з 26.01.2015 (відсотки) та 28.02.2015 (тіло кредиту) відповідно. Проте, позивач відповідно до уточненого розрахунку нараховує пеню з 01.04.2015 року.

Згідно зі ст.14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч.2 ст.237 ГПК).

Отже, враховуючи, що суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то за результатами перевірки наданого до позову позивачем уточненого розрахунку пені в сумі 307 317,75 грн. за період з 01.04.2015 по 23.07.2015, колегія суддів вважає його правомірним та таким, що підлягає задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Відповідно до приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими, а відтак підлягають частковому задоволенню, а протилежний висновок місцевого суду не ґрунтується на належних доказах та є помилковим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд надав невірну оцінку обставинам справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведено та виклав у рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту б частини 4 статті 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з відповідача до державного бюджету судовий збір за подачу позовної заяви.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та те, що апелянт був звільнений від сплати судового збору, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з відповідача до державного бюджету судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ГЕЛІОС задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015 року у справі № 916/3654/15 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент" (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 88/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ГЕЛІОС (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9, ) заборгованість за кредитом в сумі 142 000 дол. США, заборгованість за відсотками в сумі 2 550,16 дол. США, та пеню в сумі 307 317,75 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент" (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 88/1, ) до Державного бюджету України 69 783,12 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент" (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 88/1, ) до Державного бюджету України 76 761,43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22.12.2022.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький