ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2022 р. Справа№ 927/244/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Прокопович О.Є.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.12.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУПА (вх. №09.1-04.4/4513/22 від 23.09.2022)

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 (повний текст підписано 05.09.2022)

у справі №927/244/22 (суддя А.С.Сидоренко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЦЕНТР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП"

про стягнення 1 515 971,57 грн.

В судовому засіданні 08.12.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Центр» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про стягнення 1 515 971, 57 грн. задоволено повністю; вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» 1 101 240, 72 грн. заборгованості, 9 005, 91 грн. 3% річних, 70 722, 55 грн. інфляційних, 275 310, 18 грн. штрафу, 59 692, 21 грн. пені та 22 739, 57 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 по справі №927/244/22 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Центр» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» в частині стягнення штрафу.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Центр» (ТОВ «Строй Центр», позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» (ТОВ «Транс Лайн Груп», відповідач) про стягнення 1 101 240,72 грн. суми заборгованості за поставлений товар, строк оплати якого настав; 70 722,55 грн. суми інфляційних втрат; 59 692,21 грн. суми пені; 9 005,91 грн. суми трьох процентів річних; 275 310,18 грн. суми штрафу.

Позов обґрунтований порушенням умов укладеного між сторонами Договору №72/НБ-20 поставки нафтопродуктів від 10.04.2020 з боку відповідача, який не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість про стягнення якої заявлено позов разом із нарахованими штрафними санкціями та сумами 3% річних та інфляції згідно положень ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного:

- позивач належним чином виконав свої зобов`язання шляхом поставки товару, тоді як відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого Товару не виконав, у зв`язку з чим на день звернення позивача з позовом до суду має заборгованість в сумі 1 101 240,72 грн.;

- на підставі умов Договору (п. 6.4), позивач, за неналежне виконання відповідачем зобов`язання по оплаті поставленого Товару, нарахував пеню в розмірі 59692,21 грн. за період з 30.12.2021 по 02.05.2022;

- на підставі умов Договору (п. 6.5), позивач, за неналежне виконання відповідачем зобов`язання по оплаті поставленого Товару, нарахував штраф в розмірі 275310,18 грн. (25 % від суми заборгованості);

- матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань по оплаті поставленого товару, а тому з нього підлягають стягненню пеня в сумі 59692,21 грн та 275310,18 грн штрафу;

- оскільки відповідач припустився прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого Товару, з нього підлягає стягненню 9005,91 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 30.12.2021 по 02.05.2022 та інфляційні в сумі 70722,55 грн за період січень-березень 2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Згідно доводів апеляційної скарги:

- судом першої інстанції порушено принципи змагальності та рівності сторін та не забезпечено справедливого розгляду справи, чим порушено норми процесуального права п. 2 та 4 частини статті 2 ГПК України, оскільки судом не забезпечено належне повідомлення сторони про час та розгляд справи, про що суду було достеменно відомо (повернута ухвала суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, за якою в мирний час підприємство отримувало повістки, ухвали);

- на території України діяв карантин на загальнонаціональному рівні, запроваджений рішенням Кабінету Міністрів; цей стан в певній мірі обмежував виробничі потужності позивача та не давав в повній мірі, в найкоротші строки виконати зобов`язання щодо оплати; Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», карантин визнається форс-мажорною обставиною, наявність карантину є загальновідомим фактом;

- увесь 2021 рік та й на даний час введення карантину зумовлював обмеження діяльності суб`єктів господарювання та локдаунів, негативно позначилося на фінансовому стані ТОВ «Транс Лайн Груп» та власне і звичній господарській діяльності; однак товариство продовжувало здійснювати господарську діяльність навіть в ці складні часи намагалось зберегти усі робочі місця, заробітну плату працівникам, своєчасно здійснювати сплату податків до бюджету та намагається своєчасно виконувати зобов`язання перед контрагентами;

- після 24 лютого 2022 року у зв`язку з введенням військового стану положення відповідача не стало кращим, а навіть погіршило господарську діяльність;

- з урахуванням приписів ч. 1 ст. 233 ГК України, судом формально позбавлено відповідача можливості подати клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки повістки про розгляд справи не отримував через обмежену господарську діяльність товариства, дію військового стану та проведення бойових дій на території Чернігівської області та самого підприємства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/244/22.

Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП"(вх. №09.1-04.4/4513/22 від 23.09.2022) на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Чернігівської області.

29.09.2022 матеріали справи №927/244/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 у справі №927/244/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП" (вх. №09.1-04.4/4513/22 від 23.09.2022) на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 залишено без руху, з огляду на неподання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі.

12.10.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків, подана 11.10.2022 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУПА", до якої долучено копію платіжного доручення №425 від 10.10.2022, передано головуючому судді 18.10.2022 після виходу з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 у справі №927/244/22 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.11.2022.

У зв`язку із знеструмленням електромережі Північного апеляційного господарського суду 10.11.2022 судове засідання у справі № 927/244/22 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 призначено розгляд справи на 08.12.2022.

До справи під час апеляційного провадження від позивача 31.10.2022 отримано відзив на апеляційну скаргу; 28.11.2022 позивачем до суду подано клопотання, у якому повідомлено про сплату відповідачем сум, присуджених до стягнення за рішенням суду, у зв`язку з чим позивач просив приєднати до матеріалів справи платіжні доручення, а питання щодо закриття провадження у справі вирішити на розсуд суду.

02.12.2022 скаржником подано клопотання про закриття провадження, у якому повідомлялось про сплату наявної заборгованості по договору №72/НБ-20 поставки нафтопродуктів від 10.04.2020 та посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України апелянт просив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі № 927/244/22 закрити та повернути за ухвалою суду сплачений за подання апеляційної скарги на підставі платіжного доручення № 425 від 10.10.2022 судовий збір в розмірі 6 194, 48 грн.

Частиною 4 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Клопотання скаржника про закриття апеляційного провадження відхиляється судом через відсутність визначених процесуальним законом підстав, оскільки апелянт від апеляційної скарги не відмовився, про це суду заяв не подавав, у клопотанні отриманому судом 02.12.2022 про відмову від апеляційної скарги не зазначив.

Сплата коштів на користь позивача, що присуджені до стягнення за оскаржуваним у справі судовим рішенням вже після прийняття такого рішення, не є підставою для застосування приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки згідно приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення саме на момент його прийняття, а обставини, що змінились після ухвалення рішення, зокрема і погашення відповідачем частини заборгованості, яка є предметом спору, не може бути підставою для скасування прийнятого рішення. Однак фактичне погашення заборгованості, яка існувала на момент його прийняття, має трактуватись як добровільне виконання судового рішення та враховуватись на стадії виконання рішення суду.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, докази, які з`явились на стадії апеляційного перегляду є новими доказами та не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим в силу Конституції України та ГПК, проводиться державним або приватним виконавцем в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» і апелянт не позбавлений права надати такі докази виконавцю під час виконання судового рішення, або звернутися до суду першої інстанції в порядку ст. 328 ГПК.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги (аналогічні положення також містяться у ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Змістом клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» не підтверджено визнання останнім позову, що був предметом розгляду у справі, а зазначено лише про здійснення оплати коштів за рішенням суду, що довільно не може трактуватись судом як визнання позову без відповідної заяви скаржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для повернення скаржнику 50% сплаченого ним судового збору в порядку ч. 2 ст. 130 ГПК України за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Перегляд судового рішення за апеляційною скаргою здійснюється по суті.

Явка представників сторін

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 08.12.2022 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.04.2020 між ТОВ «Строй Центр» (постачальник) та ТОВ «Транс Лайн Груп» (покупець) був укладений договір № 72/НБ-20 поставки нафтопродуктів (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням передавати партіями у власність Покупцю нафтопродукти (далі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах даного Договору та Додаткових угод до нього.

Згідно з п. 3.1, 3.2 Договору Покупець зобов`язується оплатити Товар згідно з умовами, визначеними в Додаткових угодах до даного Договору. Оплата здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку або підписаної належним чином Додаткової угоди по реквізитах, вказаних у Договорі.

Відповідальність сторін визначена у розділі 6 Договору.

Так, відповідно до п. 6.4 Договору у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 3.1 Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків відповідно до умов Договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені, визначеного чинним законодавством України.

У випадку, якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 25% від суми заборгованості не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків (п. 6.5 Договору).

Згідно з п. 9.4 Договору даний Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2020, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

На виконання укладених додаткових угод № 41 від 24.12.2021, № 42 від 06.01.2022, № 43 від 14.01.2022, № 44 від 27.01.2022, № 45 від 11.02.2022 позивачем були здійснені наступні поставки нафтопродуктів:

- відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000002701 від 24.12.2021, видаткової накладної №Ц3130 від 24.12.2021 та довіреності №297 від 24.12.2021 позивач поставив, а відповідач отримав паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО на загальну суму 230950,92 грн з ПДВ; на оплату виставлено відповідачу рахунок №Ц2796 від 24.12.2021 на загальну суму 230950,92 грн з ПДВ;

- відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000000018 від 06.01.2022, видаткової накладної №Ц20 від 06.01.2022 та довіреності №6 від 06.01.2022 позивач поставив, а відповідач отримав паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО на загальну суму 179319,42 грн з ПДВ; на оплату виставлено відповідачу рахунок №Ц15 від 06.01.2022 на загальну суму 179319,42 грн з ПДВ;

- відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000000059 від 15.01.2022, видаткової накладної №Ц57 від 15.01.2022 та довіреності №10 від 14.01.2022 позивач поставив, а відповідач отримав паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО на загальну суму 247284,96 грн з ПДВ; на оплату виставлено відповідачу рахунок №Ц48 від 14.01.2022 на загальну суму 247284,96 грн з ПДВ;

- відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000000116 від 28.01.2022, видаткової накладної №Ц121 від 28.01.2022 та довіреності №16 від 27.01.2022 позивач поставив, а відповідач отримав паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО на загальну суму 269718,42 грн з ПДВ; на оплату виставлено відповідачу рахунок №Ц117 від 27.01.2022 на загальну суму 269718,42 грн з ПДВ;

- відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000000207 від 12.02.2022, видаткової накладної №Ц233 від 12.02.2022 та довіреності №303 від 11.02.2022 позивач поставив, а відповідач отримав паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО на загальну суму 173967,00 грн з ПДВ; на оплату виставлено відповідачу рахунок №Ц228 від 11.02.2022 на загальну суму 173967,00 грн з ПДВ.

За висновками суду першої інстанції:

- матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати поставленого товару; доказів повного або часткового погашення заборгованості перед позивачем відповідачем суду не надано;

- оскільки відповідач у порушення ст. ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1101240,72 грн заборгованості за поставлений товар, 70722,55 інфляційних, 9005,91 грн 3% річних, 59692,21 грн пені, 275310,18 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення 1 101 240, 72 грн. боргу за Договором № 72/НБ-20 поставки нафтопродуктів від 10.04.2020, що виник внаслідок несплати поставлених нафтопродуктів на виконання укладених додаткових угод № 41 від 24.12.2021, № 42 від 06.01.2022, № 43 від 14.01.2022, № 44 від 27.01.2022, № 45 від 11.02.2022, а також про стягнення 70722,55 інфляційних, 9005,91 грн 3% річних, 59692,21 грн пені, 275310,18 грн штрафу через наявне прострочення в періоді станом на 02.05.2022.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару. Договір є обов`язковим для виконання сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 101 240, 72 грн. суми основного боргу є правомірним.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат згідно положень ст. 625 ЦК України.

В частині незгоди відповідача з рішенням суду про стягнення 275 310, 18 грн штрафу судом апеляційної інстанції враховується наступне.

Відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 25% від суми заборгованості передбачена п. 6.5 договору сторін та підлягає застосуванню у випадку, якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів.

Виконання умов договору є обов`язковим для його сторін, а отже судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що позовні вимоги ТОВ «Строй Центр», зокрема і в частині стягнення 275 310, 18 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК України кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

У п. 40 постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19 Верховний Суд зауважує, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу, пені, річних відсотків є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Натомість, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21).

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Укладаючи договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки надання послуг.

Оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21).

Беручи до уваги встановлені обставини справи, за відсутності поважних причин неналежного виконання зобов`язання перед позивачем, наявності тривалого прострочення виконання, враховуючи, що розмір присудженої до стягнення суми штрафу 275 310, 18 грн. не перевищує суму боргу відповідача (1 101 240,72 грн.), а відсутність у позивача збитків жодним чином не обґрунтовує прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань, суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій по сумі заявленій до стягнення позивачем.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки такі не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для стягнення передбаченої договором суми штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі №927/244/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп».

4. Матеріали справи № 927/244/22 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 22.12.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко