ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 Справа № 917/586/22

м.Полтава

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали

за позовною заявою Департамента освіти Полтавської міської ради, вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000

до Фізичної особи - підприємця Саулін Ігоря Вікторовича, АДРЕСА_1

про стягнення 13 500,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

20.06.2022р. до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Департамента освіти Полтавської міської ради до Фізичної особи - підприємця Саулін Ігоря Вікторовича про стягнення 13 500,92 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2022р. даний позов був переданий на розгляд судді Паламарчука В.В..

Ухвалою від 23.06.2022р. суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Відповідач відзив на позов не надав.

В ході розгляду даної справи господарським судом Полтавської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Департаментом освіти Полтавської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Сауліним Ігорем Вікторовичем були укладені договори на виконання робіт з поточних ремонтів.

В ході проведення ревізії Північно-східним офісом Держаудитслужби Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області фінансово-господарської діяльності Департаменту освіти Полтавської міської ради за період з 01.01.2019 року по 30.09.2021 року складено Акт № 201603-22/23 від 30.11.2021року. Під час ревізії встановлено порушення, а саме: при виконанні робіт з поточних ремонтів проведених на виконання умов договорів підрядником ФОП "САУЛІН ІГОР ВІКТОРОВИЧ" завищено вартість виконаних та оплачених Департаментом за рахунок коштів міського бюджету робіт на загальну суму 13 500,92 грн.

Вказані порушення виявлені при виконання договорів №5 від 15.02.2019р. (а.с.31), №28 від 12.04.2019р. (а.с.66), №86 від 18.06.2019р. (а.с.91), №87 від 18.06.2019р. (а.с.117).

На виконання вказаних договорів між сторонами були підписані Акти приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в б/н та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, а саме:

- до Договору №5 від 15.02.2019р. - Акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2019р. (а.с.47-49) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2019р. (а.с.46) на загальну суму 8517,00 грн.; Акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2019р. (а.с.57-60) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2019р. (а.с.56) на загальну суму 63023,00 грн.;

- до Договору № 28 від 12.04.2019р. Акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2019р. (а.с.82-85) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2019р. (а.с.81) на загальну суму 43191,00 грн.;

- до Договору №86 від 18.06.2019р. Акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019р. (а.с.106-109) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2019р. (а.с.105) на загальну суму 80 503,00грн.;

- до Договору №87 від 18.06.2019р. Акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019р. (а.с.133-136) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2019р. (а.с.132) на загальну суму 54 958,00 грн.

Зауваження сторін при підписанні актів -відсутні.

Відповідачем були виставлені рахунки №00000002 від 15.02.2019р. на суму 8517,00 грн. (а.с.45), №00000007 від 11.03.2019р. на суму 63023,00 грн. (а.с.55), №00000009 від 12.04.2019р. на суму 43191,00 грн. (а.с.80), №00000013 від 18.06.2019р. на суму 80 503,00 грн. (а.с.104), №00000014 від 18.06.2019р. на суму 54 958,00 грн. (а.с.131).

Ревізією було встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати підрядником ФОП Саулін І.В. під час визначення вартості робіт з поточного ремонту об`єктів, проведених на виконання договорів з Департаментом за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 підвищено коефіцієнт 1,2, як для особливих умов виконання робіт передбаченого додатком Б ДСТУ-Н Б Д.2.4.-21:2012, а також ДСТУ-Н Б Д.2.2-48:2012.

Вказане вище порушення вимог п. 4.5 ДСТУ-Н Б Д.2.4-21:2012 призвело до завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт ФОП Саулін І.В. на суму 13 500,92 грн., яка Департаментом оплачена в повному обсязі.

Департаментом освіти Полтавської міської ради 24.01.2022 р. направлено лист ФОП Саулін І.В. № 01-09-01.3-08/303 про повернення коштів за результатами проведеної ревізії Управлінням Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення AT «Укрпошта» 29.01.2022 року (а.с.143-144). З боку ФОП Сауліна І.В. відповідь на лист не надійшла.

16.03.2022 p. Позивач направив Відповідачу претензію вих. № 01-09-01.3-08/960 від 16.03.2022 p.(а.с.145-146), в якій вказав на порушення виявлені під час ревізії Управлінням Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, розмір порушення та рахунок для повернення надмірно сплачених грошових коштів.

Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення збитків за результатами проведеної Північно-східним офісом Держаудитслужби Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області ревізії фінансово господарської діяльності, на підставі ст. 224 ГК України.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов`язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (частини 4 статті 611 Цивільного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 623 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, відповідно до умов договорів та погодженої сторонами кошторисної документації, що свідчить про відсутність в діях Відповідача такого обов`язкового елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка, та відповідно виключає підстави для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати збитки.

Належним доказом у даній справі, на думку позивача, є акт ревізії Державної аудиторської служби України №201603-22/23 від 30.11.2021р., яким безпосередньо встановлена сума нанесених збитків.

Посилання позивача на акт ревізії Північно-східного офісу Державної аудиторської служби в Полтавській області №201603-22/23 від 30.11.2021р. як на беззаперечну підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки акт ревізії Державної аудиторської служби України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Положенням «Про державну аудиторську службу», яке затверджено постановою КМУ №43 від 03.02.2016, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20 квітня 2006 року з подальшими змінами (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Сам по собі акт ревізії складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Такий акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб робота (діяльність) яких перевірялися. Цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. При цьому, обставини вказані в такому Акті ревізії в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 73, 74, 76-79 ГПК України.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, який було виконано сторонами і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, отже не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 у справі №916/1906/18, від 26.12.2019 у справі №908/2711/18.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що грошові кошти були отримані без належних правових підстав.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України).

Суддя Паламарчук В.В.