ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. Справа№ 910/6599/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022

у справі № 910/6599/20 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 432729,35 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Національного банку України шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 432729,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.112967 від 14.12.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі-ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Як вказує позивач, ДТП сталася з вини водія автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 , що належить відповідачу. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Національного банку України (Україна, 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9, ідентифікаційний код 00032106) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Україна, 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, ідентифікаційний код 20782312) суму відшкодування у розмірі 432729 (чотириста тридцять дві тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн 35 коп. та судовий збір у розмірі 6490 (шість тисяч чотириста дев`яносто) грн 94 коп.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (711554,94 грн), розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача (532729,35 грн), а також ліміт відповідальності страховика за полісом №АК/6604020 (100000,00 грн), за наслідками ДТП, що сталася 03.10.2017, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 432729,35 грн (532729,35 грн мінус 100000,00 грн).

Суд першої інстанції зауважив, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено технічної неможливості чи економічної необґрунтованості здійснення ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , а тому в силу ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається в даному випадку відповідно до вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, НБУ звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Національного банку України про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вказує, що судом при винесенні оскаржуваного рішення необгрунтовано зазначено, що відсутні підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу транспортного зсобу при розрахунку належної до відшкодування шкоди. Скаржник зауважує, що саме договором добровільного страхування наземних транспортних засобів визначаються умови та порядок розрахунку і виплати страхового відшкодування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 дана апеляційна скарга у справі № 910/6599/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20; розгляд апеляційної скарги Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 призначено до розгляду на 07.11.2022 на 10 год. 40 хв, запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

02.11.2022 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач вказує, що всі посилання та аргументи відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, були об`єктом дослідження під час судового провадження в суді першої інстанції, яким Господарський суд міста Києва дав обгрунтовану та правильну оцінку, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

У зв`язку з відсутністю енергопостачання 07.11.2022 серверне обладнання та локальна обчислювальна мережа Пiвнiчного апеляційного господарського суду, що розташованi по вул. Шолуденка, 1, м. Київ, не працювали, що підтверджується відповідним актом Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022.

Відтак, судове засідання у справі № 910/6599/20, призначене на 07.11.2022, не відбулось.

08.11.2022 від Національного банку України надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу та виклав доводи, ідентичні тим, що містить апеляційна скарга.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 розгляд апеляційної скарги Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 призначено на 05.12.2022 на 12 год. 00 хв.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.12.2022 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Від представника позивача 07.11.2022 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Представник третьої особи в судове засідання 05.12.2022 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши присутнього представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.12.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ.112967 (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

03.10.2017 о 10 год 24 хв по проспекту Героїв Сталінграда, 1-А, у місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota, державний номер НОМЕР_2 , перед зміною напрямку руху, перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю BMW, державний номер НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.3, 10.1, 2.3 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м.Києва від 24.11.2017 у справі №756/13922/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №UA017/L02/01 від 01.11.2017 та №UA017/L02/02 від 12.12.2017, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП шляхом перерахування коштів у загальній сумі 532729,35 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями №7747 від 03.11.2017 та №9616 від 15.12.2017.

З посиланням на статті 27 Закону України "Про страхування" та 993 Цивільного кодексу України позивач звернувся із позовом до Національного банку України як особи, винної у завданні шкоди автомобілю оскільки, як він стверджує отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України "Про страхування").

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище, вина водія ОСОБА_1 підтверджується постановою Оболонського районного суду м.Києва від 24.11.2017 у справі №756/13922/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, вина особи, яка керувала транспортним засобом Toyota, державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

При цьому транспортний засіб Toyota, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов`язків, належить Національному банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6604020 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн.

За приписами частини 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як було встановлено місцевим господарським судом, у грудні 2019 року позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 03.10.2017. Однак, ПАТ «СК «Перша» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року).

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» обгрунтовані тим, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , складає 648337,73 грн, а до позивача перейшло право вимоги в межах суми 532729,35 грн. Тому, позивач вказує, що на теперішній час несплаченою залишається різниця між реальними збитками і розміром (лімітом) відповідальності страховика за договором (полісом) №АК/6604020, що становить 432729,35 грн.

Так, до позовної заяви позивачем було додано копію Звіту №186823 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного 15.10.2017 Фізичною особою-підприємцем Мотричем С.Ю., за змістом якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , складає 648337,73 грн, а вартість матеріального збитку складає 245713,08 грн.

Також в суді першої інстанції позивачем надавались пояснення щодо розрахунку належної до виплати суми відшкодування, в яких позивач посилається на Звіт №186823 від 12.12.2017, за яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 654090,53 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, становить 378778,53 грн.

З огляду на наявність спору щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, що сталася 03.10.2017, а також ринкової вартості автомобіля до його пошкодження, за клопотанням відповідача Господарським судом міста Києва у справі №910/6599/20 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.

На вирішення експертизи були поставлені такі питання:

1) Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, що сталася 03.10.2017 за участю автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 ?

2) Яка ринкова вартість автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , станом на 03.10.2017 (до моменту пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП)?

3) Яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , унаслідок ДТП, що сталася 03.10.2017?

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/111-21/40786-АВ від 11.01.2022, складеного за результатами проведення судової експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталася 03.10.2017 за участю автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП - 03.10.2017 склала 711554,94 грн.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відхилення висновку експерта №СЕ-19/111-21/40786-АВ від 11.01.2022.

Висновком експерта, складеного за результатами проведення судової експертизи у даній справі, підтверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку із пошкодженням його в результаті ДТП, що сталася 03.10.2017, становить 711554,94 грн, а до позивача в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми 532729,35 грн.

За таких обставин, місцевим господарським судом було правильно встановлено, що враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (711554,94 грн), розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача (532729,35 грн), а також ліміт відповідальності страховика за полісом №АК/6604020 (100000,00 грн), за наслідками ДТП, що сталася 03.10.2017, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 432729,35 грн (532729,35 грн. мінус 100000,00 грн).

Доводи відповідача про те, що автомобіль BMW, державний номер НОМЕР_1 , є фізично знищеним і відновлювальний ремонт даного транспортного засобу є недоцільним, - є безпідставними, оскільки відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/111-21/40786-АВ від 11.01.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 711554,94 грн., а ринкова вартість автомобіля станом на 03.10.2017 (до моменту пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП) становила 728636,55 грн., тобто, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу не перевищує вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про те, що автомобіль не є таким, що вважається фізично знищеним в результаті ДТП в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність врахування значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що положення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки в межах спірних правовідносин було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, а не договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, правовідносини за яким регулюється нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Апелянтом, вказуючи про те, що саме договором добровільного страхування наземних транспортних засобів визначаються умови та порядок розрахунку і виплати страхового відшкодування, не враховано, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілій особі на підставі ст.ст. 1188, 1172, 1194 Цивільного кодексу України, а не на підставі Договору добровільного страхування, про що було вірно вказано місцевим господарським судом, тому розмір шкоди визначається як розмір вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення відшкодування з відповідача у розмірі 432729,35 грн. (вартість відновлювального ремонту з врахуванням розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача та ліміт відповідальності страховика за полісом) підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2022 у справі № 910/6599/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Національний банк України.

4. Справу № 910/6599/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.12.2022.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

О.М. Гаврилюк