ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/3736/21

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Смоляк М.Д., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, )

в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, буд. 10, )

до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08173, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, буд. 2, )

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" (01133, місто Київ, вул. Мечникова, буд. 8, кв. 22, )

за участю Закритого акціонерного товариства "Топаз-Електронікс" (01004, м. Київ, вул. Басейна, будинок 5-Б, )

та Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вулиця Лісодослідна, буд. 12, ) в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору

про визнання недійсними рішень, витребування на користь держави земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок,

за участю представників:

прокуратури: Козачук Володимир Борисович;

позивача: не з`явились;

відповідача-1: не з`явились;

відповідача-2: не з`явились;

третьої особи-1: не з`явились;

третьої особи-2: Педенко Дмитро Володимирович,

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальні обставини розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 15/1-1059вих-21 від 11.11.2021 Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом визнання недійсними рішень про державну реєстрацію та повернення землі.

Ухвалою від 29.12.2021 суд відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Враховуючи подану прокуратурою та задоволену судом заяву № 15/1-197 вих.22 від 17.02.2022 про зміну предмету позову, прокуратура в інтересах держави особі позивача просила суд:

- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Ходосівської сільської ради від 27.07.1999 № 57/1 "Про передачу до земель запасу сільської ради земель Боярської ЛДС";

- витребувати на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння Феодосіїської сільської ради земельні ділянки площею 4,7331 га кадастровим номером :01:002:0016 та площею 13,8664 га кадастровим номером :01:002:0013;

- визнати недійсними рішення 12 сесії Ходосівської сільської ради від 07.02.2004 "Про затвердження технічної документації та надання в довгострокову оренду", "Про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки в довгострокове користування (на умовах оренди)" із всіма подальшими змінами до них;

- визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 13,9 га з кадастровим номером :01:002:0013, площею 4,7331 га з кадастровим номером :01:002:0016 від 04.03.2004 № № 1052, 1056 із всіма подальшими змінам.

Проведення першого підготовчого засідання призначалось судом на 17.01.2022.

У судовому засіданні 17.01.2022 суд зобов`язав представника прокуратури надіслати позовну заяву з додатками на дійсну адресу відповідача-2. Строк для виконання вимог суду до 19.01.2022. Суд врахував ту обставину, що позовні матеріали містять об`ємні картографічні матеріали у зв`язку з чим виникає необхідність у наданні всім учасникам рівних можливостей для формування своїх позицій, заперечень на основі наявних у справі документів.

Також суд встановив відповідачу-2 новий строк для надання відзиву на позов до 25.01.2022, враховуючи те, що представник ознайомився з матеріалами справи.

Суд також долучив до матеріалів справи клопотання позивача про розгляд справи без участі представника, за наявними у справі матеріалами та доказами.

Разом з тим, з огляду на надходження від Феодосіївської сільської ради клопотання про відкладення, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 31.01.2022 на 14:55.

У судовому засіданні 31.01.2022 суд у порядку статті 50 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Закрите акціонерне товариство "Топаз-Електронікс" на стороні відповідачів; Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" на стороні позивача.

Також суд відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" про зупинення провадження у справі, оскільки не вбачав підстав для зупинення провадження обставини наведені заявником не зумовлюють за собою неможливість розгляду справи.

Також, суд, з метою додержання процесуальних строків, відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та встановив строк для подання відповіді на відзив до наступного судового засідання.

31.01.2022 до суду надійшло клопотання від ЗАТ "Топаз-Електронікс" про відкладення розгляду справи.

Суд в порядку статті 183 ГПК України відклав підготовче засідання на 21.02.2022 на 14:45.

У судовому засіданні 21.02.2022 суд за клопотанням представника відповідача-2 зняв з розгляду клопотання про витребування доказів.

Також суд відмовив у прийнятті пояснень відповідача-1. Враховуючи, що представником відповідача подано документ, що не є відзивом у справі, водночас, представник відповідача-1 виявив намір подати відзив, суд встановлює строк для подання відзиву Феодосіївській сільській раді до наступного судового засідання.

Разом з тим суд встановив товариству з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання.

Судом відмовлено у задоволенні заяви про вступ у справу в якості третьої особи депутата Феодосіївської сільської ради Москаленка І.О.

У судовому засіданні представником прокуратури було заявлено заяву про зміну предмету позову. Судом оголошена перерва у судовому засіданні для надання можливості відповідачам надати свої письмові позиції, заперечення у юридичній площині стосовно поданої прокуратурою заяви про зміну предмету позову. Наступне судове засідання вирішено провести 28.02.2022 о 17:20.

Водночас, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 року строком на 30 діб, а також запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Поряд з тим, у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись ст. 3 Конституції України, рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022, враховуючи положення указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Київської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", наказом Господарського суду Київської області "Про встановлення особливого режиму роботи господарського суду Київської області в умовах воєнного стану" від 03.03.2022, зокрема, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України та запроваджено з 04.03.2022 роботу у господарському суді Київської області в віддаленому режимі.

З огляду на наведені вище обставини судове засідання з розгляду справи 28.02.2022 не відбулося.

Поряд з тим, враховуючи, що загроза життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду залишалася значною через триваючу воєнну агресію по відношенню до України суд повідомляв, що явка учасників справи до суду не є обов`язковою. Також суд поіформував учасників справи, що вони не позбавлені права подати до суду заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції або про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою від 27.04.2021 суд визначив нову дату проведення судового засідання 10.05.2022.

У судовому засіданні 10.05.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" від 20.02.2022 про поновлення строку на подання заяви свідка ОСОБА_1 , з огляду на недотримання відповідачем всіх вимог статті 88 ГПК України.

Суд за клопотанням представника Феодосіївської сільської ради відклав розгляд клопотання № 1 про витребування доказів до наступного судового засідання.

Разом з тим судом задоволено клопотання № 2 Феодосіївської сільської ради про витребування доказів та витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Київській області завірені належним чином копії:

- проекту відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області (1999 рік) з графічними матеріалами;

- технічної документації по перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області (1999 рік) з графічними матеріалами;

- містобудівного обгрунтування розташування бази відпочинку АТЗТ «Топаз-Електронікс» на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (2004 рік) з графічними матеріалами.

Суд також розглянув у судовому засіданні заяву Київської обласної прокуратури про зміну предмету позову та задовольнив останню. Враховуючи зміну позовних вимог суд зобов`язав сторін підготувати доповнення до заяв по суті спору до наступного судового засідання. Розгляд справи відкладено на 06.06.2022 на 14:30.

Ухвалою від 02.06.2022 суд задовольнив заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та призначив розгляд справи 06.06.2022 у режимі відео конференції.

У засіданні 06.06.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи-2 про витребування доказів та у задоволенні клопотання 1 відповідача-1 про витребування доказів, долучено до матеріалів справи доповнення до відзиву відповідача-2 та пояснення третьої особи 2.

Розгляд справи відкладено за клопотанням третьої особи-2 на 20.06.2022 на 14:45, розгляд справи вирішено проводити у режимі відеоконференції з представником відповідача-2.

У судовому засіданні 20.06.2022 суд зобов`язав прокуратуру направити відповідь на відзив учасникам справи і надати докази направлення суду.

Судом за клопотанням третьої особи Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція долучено докази до матеріалів справи. Також до матеріалів справи долучено докази, що подані разом з заявою Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 20.06.2022.

20.06.2022 до суду надійшов супровідний лист Головного управління Держеокадастру у Київській області (сектору № 4 відділу №6 Управління надання адміністративних послуг) з доказами витребуваними ухвалою від 10.05.2022 на 67 аркушів, які долучено до матеріалів справи.

В день проведення наступного судового засідання, 05.07.2022, у приміщенні Господарського суду Київської області відбулося аварійне вимкнення електропостачання, про що працівниками суду складено відповідний акт. З огляду на неможливість проведення засідання з використанням засобів фіксування, ведення протоколу, записування фонограми судового засідання, з`єднання з представниками у режимі відеоконференції, суд визначив іншу дату для проведення судового засідання 18.07.2022 о 17:00.

У судовому засіданні 18.07.2022 суд долучив до матеріалів справи докази подані третьою особою Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" з клопотаннями від 05.07.2022 та 18.07.2022.

З огляду на намір відповідача та третьої особи додатково вчинити дії зі збору доказів у справі, для надання можливості учасникам справи належним чином реалізувати свої права щодо цього суд відклав розгляд справи на 15.08.2022 на 17:15.

У судовому засіданні 15.08.2022 суд за клопотанням від 13.08.2022 (вх. № 10491/22 від 15.08.2022) представника Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" долучив до матеріалів справи докази.

З огляду на обмеженість процесуальних строків, суд зобов`язав представника Феодосіївської сільської ради, який здійснює дії по витребуванню доказів, з метою прискорення процесу особисто звернутися до органу, якому направлялися запити щодо отримання документів.

Наступне судове засідання вирішено провести у режимі відеоконференції 29.08.2022 о 15:40.

У судовому засіданні 29.08.2022 суд за клопотанням відповідача-1 повторно витребував докази (копії проекту відведення земельної ділянки в постійне користування, технічної документації по перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки в постійне користування, містобудівного обґрунтування розташування бази відпочинку).

З огляду на неможливість направлення судом ухвали засобами поштового зв`язку органу, в якого витребовуються вказані документи, у судовому засіданні 29.08.2022 суд доручив уповноваженому представнику Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області отримати витребувані ухвалою документи, оскільки саме представником відповідача-1 заявлялося клопотання про витребування цих доказів.

Підготовче судове засідання відкладено на 12.09.2022 на 15:15.

У судовому засіданні 12.09.2022 брали участь прокурор, представники відповідачів та третьої особи-2. Представник відповідача-1 просив відкласти засідання для отримання документів витребуваних ухвалою суду у попередньому судовому засіданні.

З цих підстав, суд в порядку статті 183 ГПК України відклав підготовче засідання на 26.09.2022 на 16:30.

16.09.2022 до суду надійшли витребувані ухвалами від 10.05.2022, 15.08.2022 та 29.08.2022 докази від Головного Управління Держгеокадастру (сектору № 2 відділу №6 Управління надання адміністративних послуг) на 36 аркушів, які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.09.2022 брали участь прокурор та представники відповідачів. Представник відповідача-2 просив відкласти підготовче засідання для ознайомлення з матеріалами справи. Суд відмовив в усному клопотанні про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з закінченням строків підготовчого провадження та надав можливість представнику відповідача-2 ознайомитись з матеріалами справи у приміщенні суду до наступного судового засідання.

Суд в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.10.2022 на 14:40

У судовому засіданні 25.10.2022 суд у порядку статті 216 ГПК України, з огляду на неявку сторони відповідача-1 відклав розгляд справи на 01.11.2022, про що повідомлено учасників справи.

25.10.2022 до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідача Благодійної організації "Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва "Київський еколого-культурний центр", яке залишено судом без розгляду враховуючи пропущення строків для заявлення такого клопотання, які визначені частиною першою статті 50 ГПК України.

Заслухавши у судовому засіданні з розгляду справи по суті 01.11.2022 виступи сторін із вступним словом та посиланнями на докази якими обґрунтовуються їхні доводи, суд у порядку статті 216 ГПК України оголосив перерву до 15.11.2022.

На електронну адресу суду подано клопотання представника ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" від 15.11.2022 про неможливість прибуття до суду 15.11.2022 та відсутністю зв`язку, що унеможливило участь у судовому засіданні. Тому представник просив відкласти розгляд справи.

В день проведення судового засідання, 15.11.2022, зважаючи на ракетний обстріл міста Києва, тривалий сигнал повітряної тривоги, здійснювати розгляд справи у визначений судом час не видавалося за можливе. Зважаючи на цю обставину судом визначено дату проведення наступного судового засідання за тиждень, 22.11.2022, про що винесено ухвалу від 15.11.2022 та повідомлено сторін.

22.11.2022 представник ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" знову подав клопотання про неможливість прибуття у судове засідання 22.11.2022 та відкладення розгляду справи на інший день.

У судовому засіданні 22.11.2022 суд продовжив розгляд справи по суті та на стадії дослідження доказів зобов`язав представника третьої особи-2 надати для огляду оригінали планшетів, копії яких наявні в матеріалах справи для перевірки на їх автентичність. Зважаючи на необхідність огляду оригіналу планшету лісовпорядкування та враховуючи подану відповідачем заяву, суд відклав розгляд справи на 25.11.2022.

У судовому засіданні 25.11.2022 брали участь представники прокуратури та третьої особи-2. Представником Феодосіївської сільської ради подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Цього ж дня представником ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" вкотре подано клопотання про відкладення розгляду справи, а представником ЗАТ "Топаз-Електронікс" клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи. Вказані клопотання учасників справи обґрунтовані відсутністю належного електропостачання, зв`язку, що призводить до неможливості взяти участь у розгляді справи. Клопотання відповідача-2 надіслано на електронну адресу суду, а клопотання третьої особи через канцелярію суду.

Суд відмовив у задоволенні вказаних клопотань, оскільки розгляд справи по суті призначався судом ще 29.09.2022 про що свідчить наявна в матеріалах справи ухвала. Крім того, явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, позиція відповідача у справі викладена у заявах по суті спору, які враховані судом. Також відповідачі реалізували своє право виступу із вступним словом із посиланням на докази в підтвердження своїх доводів.

Також суд зазначає, що третя особа-1 у клопотанні від 30.01.2022 (вх. № 2062/22 від 31.01.2022) повідомила суд, що про розгляд справи № 911/3736/21 їй стало відомо 30.01.2022. Водночас з того моменту представники ЗАТ "Топаз-Електронікс" участі у судових засіданнях не брали та жодним чином не цікавились рухом справи, у зв`язку з чим заявлені клопотання про відкладення слухання справи на стадії розгляду по суті судом розцінюються, як намагання затягнути розгляд справи.

Заявлені 25.11.2022 клопотання про відкладення розгляду справи залишаються судом без задоволення також з огляду на закріплений статтею 2 ГПК принцип розумності строків розгляду справи судом. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. Суд констатує, що чергове відкладення призведе до затягування розгляду справи та вважає, що сторонам за час слухання справи у судових засіданнях надано достатньо можливостей реалізувати своє право на участь у розгляді справи по суті, який розпочато з моменту закриття підготовчого провадження 29.09.2022 та відкриття судового засідання 25.10.2022.

Враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 25.11.2022.

Дослідивши надані третьою особою оригінальні примірники планшетів, заслухавши заключне слово присутніх у судовому засіданні учасників справи, суд прийняв рішення у справі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 ГПК України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

2. Обставини спірних правовідносин та позиції учасників справи

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії (копія з копії) висновку № 926 Національного Аграрного Університету від 14.06.1999 університет не заперечував проти передачі з постійного користування до земель запасу Ходосівської сільської ради, з виключенням з складу лісового фонду, земельної ділянки площею 19,3 га, частини земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС, за умови погодження рішення сільської ради народних депутатів з Київським державним лісогосподарським об`єднанням "Київліс" у відповідності до статті 42 Лісового Кодексу України.

Рішенням виконавчого комітету Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 вилучено з користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС земельну ділянку площею 19,3 га та передано її до складу земель запасу сільської ради в зв`язку з добровільною відмовою землекористувача.

Комісією з обстеження земельної ділянки 10.11.1999 складено акт вибору та обстеження земельної ділянки, з якого вбачається, що цього дня проведено вибір та обстеження земельної ділянки передбаченої під розміщення бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс". Актом зафіксовано, що земельна ділянка площею 13,9 га розташована у північній частині населеного пункту Ходосівка на землях запасу сільської ради в кварталі 61 (виділи 13, 14, 15, 16, 20, 21, 22, 23, 24, 26 та 29) ліси першої групи, які генеральним планом с. Ходосівка передбачені під організацію культурно-оздоровчого відпочинку населення.

З метою забезпечення відпочинку населення, комісія цим актом від 10.11.1999 попередньо погодила розміщення бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс" на зазначеній земельній ділянці за рахунок земель запасу сільської ради в межах населеного пункту Ходосівка. Вирішено оформити відведення земельної ділянки в установленому законом порядку після розробки та погодження технічної документації.

Висновком Ходосівської сільської ради № 37 від 10.11.1999 погоджено проект землеустрою земельної ділянки площею 13,9 га лісів першої групи АТЗТ "Топаз-Електронікс", надано право приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі та видачі державного акту на право постійного користування землею.

Києво-Святошинська районна Санітарно-епідеміологічна станція висновком № 2044 від 10.11.1999 попередньо погодила розміщення бази відпочинку на земельній ділянці 13,9 га (ліси першої групи). Форму № 301-У для розробки технічної документації отримати у станції у встановленому законом порядку.

Висновком № 217 від 11.11.1999 Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів, приймаючи до уваги згоду Ходосівської сільської ради на відведення земельної ділянки під розміщення бази відпочинку, керуючись генпланом забудови населеного пункту, відділ земельних ресурсів попередньо погодив розміщення бази відпочинку на земельній ділянці 13,9 га, ліси першої групи. У висновку № 217 від 11.11.1999 вказано також наступне: вирубку дерев передбачити тільки під габарити будівель і споруд, до освоєння земельної ділянки приступити після розробки і погодження технічної документації на будівництво бази відпочинку та одержання державного акту на право користування землею.

Висновком № 115-05-11 від 11.11.1999 Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації попередньо погоджено розміщення бази відпочинку на земельній ділянці 13,9 га (ліси першої групи).

У листі Державного управління екологічної безпеки в Київській області №06-13/2523 від 23.11.1999 вказано, що земельна ділянка площею 13,9 га розташована в кварталі 61 (ліси першої групи) генеральним планом передбачена під організацію культурно-оздоровчого відпочинку. Ділянка вільна від споруд та інженерних комунікацій з трьох сторін межує із землями Боярської ЛДС. Держуправління погодило вибір земельної ділянки під розміщення бази відпочинку.

Києво-Святошинська районна рада, розглянувши матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки під розміщення бази відпочинку, висновком № 211 від 25.11.1999 погодила розміщення земельної ділянки під базу відпочинку на земельній ділянці площею 13,9 га.

Листом № 01/544 від 26.11.1999 Київське державне лісогосподарське об`єднання "Київліс" Державного комітету лісового господарства дало згоду на переведення лісових земель до нелісових Хотівського лісництва Боярської ЛДС кв. 61, загальною площею 13,9 га для подальшого використання під базу відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс" з правом вирубки дерев під забудову.

Рішенням виконавчого комітету Ходосівської сільської ради № 81/97 від 29.11.1999 рада вирішила затвердити проект відведення земельної ділянки для будівництва бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс", надати товариству в постійне користування земельну ділянку площею 13,9 га лісів першої групи за рахунок земель запасу ради, до освоєння земель приступити після виготовлення технічної документації на будівництво бази відпочинку та одержання державного акту на право постійного користування землею.

Київське відділення інституту землеустрою 02.11.1999 висновком № 66-05 вказало, що земельна ділянка повинна використовуватись за призначенням. У цьому висновку зафіксовано, що земельна ділянка розташована у північній частині села Ходосівка у кварталі 61, ліси першої групи.

На підставі договору № 764 від 28.12.1999 (замовник: АТЗТ "Топаз-Електронікс") Київським відділенням інституту землеустрою Української академії аграрних наук розроблено проект відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку в селі Ходосівка.

На підставі договору № 764 від 28.12.1999 (замовник: АТЗТ "Топаз-Електронікс") Київським відділенням інституту землеустрою Української академії аграрних наук розроблено технічну документацію по перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку в селі Ходосівка.

На підставі листа-замовлення АТЗТ "Топаз-Електронікс" від 09.12.2003 № 265 Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного сільського будівництва 06.02.2004 розробив проект містобудівного обґрунтування розташування бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс" на території Ходосівської сільської ради.

Рішенням дванадцятої сесії XXIV-го скликання Ходосівської сільської ради від 07.02.2004 "Про затвердження технічної документації та надання в довгострокову оренду" вирішено затвердити розроблену технічну документацію із землеустрою, переоформити права постійного користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" земельною ділянкою площею 13,9 га в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років. Встановлено орендну плату та доручено сільському голові заключити договір оренди. Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів просили внести відповідні зміни в земельно-кадастрову документацію.

Рішенням дванадцятої сесії XXIV-го скликання Ходосівської сільської ради від 07.02.2004 "Про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки в довгострокове користування (на умовах оренди)" вирішено затвердити розроблену технічну документацію із землеустрою, переоформити права постійного користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" земельною ділянкою площею 4,7331 га в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років. Встановлено орендну плату та доручено сільському голові заключити договір оренди. Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів просили внести відповідні зміни в земельно-кадастрову документацію.

Між Ходосівською сільською радою та АТЗТ "Топаз-Електронікс" 04.03.2004 укладено договір оренди земельної ділянки площею 13,9 га з цільовим призначенням для розміщення бази відпочинку, посвідчений нотаріусом та зареєстрований за номером 1052.

Між Ходосівською сільською радою та АТЗТ "Топаз-Електронікс" 04.03.2004 укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,7331 га з цільовим призначенням для розширення бази відпочинку, посвідчений нотаріусом та зареєстрований за номером 1056.

Рішенням триданцятої сесії п`ятого скликання № 258 від 15.09.2007 Ходосівської сільської ради внесено зміни до рішень дванадцятої сесії XXIV-го скликання Ходосівської сільської ради "Про передачу земельної ділянки АТЗТ "Топаз-Електронікс" для розміщення, бази відпочинку та " Про передачу земельної ділянки АТЗТ "Топаз-Електронікс" для розширення бази відпочинку, а саме: в тексті рішень слова "АТЗТ Топаз-Електронікс" замінити словами "ТОВ Ходосівські системні інвестиції".

Відповідно до рішення № 7 Феодосіївської сільської ради від 26.11.2020 змінено найменування органу місцевого самоврядування з Ходосівської сільської ради на Феодосіївську сільську раду Обухівського району Київської області.

З доданих прокуратурою до позовної заяви витягів від 04.06.2021 № 259899096 та № 359903053 вбачається, що земельній ділянці площею 4,7331 га присвоєно кадастровий номер :01:002:0016, а земельній ділянці 13,8664 га кадастровий номер :01:002:0013. Цільове призначення вказаних земельних ділянок: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; власником є Ходосівська сільська рада, орендарем визначено ТОВ "Ходосівські системні інвестиції".

Листом від 06.05.2021 № 0873 Національний університет біоресурсів і природокористування України повідомив Київську обласну прокуратуру, що ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" звернулося до університету з листом щодо сприяння у залученні уповноваженого представника під час виконання робіт по встановленню паркану. Університет просив прокуратуру перевірити законність вилучення з користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС земельної ділянки площею 19,3 га та передачі її до складу земель запасу сільської ради в контексті чинної на той час статті 4 Земельного кодексу України, а при виявленні порушень вжити відповідних заходів реагування.

Прокуратурою з`ясовано, що рішення про вилучення земельних ділянок із постійного користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС, зарахування лісових земельних ділянок до земель запасу сільської ради та подальше їх відведення у користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" відбулось з порушенням вимог земельного та лісового законодавства про що вказано у позові.

Прокуратура вважає, що на час звернення до суду власником спірних земельних ділянок є держава в особі Обухівської районної державної адміністрації відповідно до статті 122 Земельного кодексу України. Київською обласною прокуратурою на адресу Обухівської районної державної адміністрації щодо надання інформації про вжиті заходи на захист інтересів держави направлено лист № 15/1-775вих-21. У відповідь адміністрація листом від 05.08.2021 № 60/07-15/1689 повідомила, що нею не вживались заходи щодо захисту інтересів держави з метою повернення у власність держави земельних ділянок в межах села Ходосівка.

Прокуратура повідомляє: зважаючи на те, що уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави у прокурора виникають обгруновані підстави для звернення до суду з таким позовом у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Прокуратура наводить правові позиції висловлені неодноразово Верховним Судом стосовно нездійснення уповноваженим органом захисту всупереч інтересам держави, маючи відповідні повноваження, та вказує на значний суспільний інтерес, який становить позов про витребування на користь держави земельних ділянок.

Земля віднесена до земель для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення мала лісогосподарське призначення та вкрита лісом. За твердженням прокуратури, відбулась незаконна зміна цільового призначення землі, що призвело до одержання у користування земельних ділянок загальною площею 19,3 га. У контексті статті 57 Земельного кодексу України, законно набути право користування на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення із земель державної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі відповідач. Натомість останній набув таке право користування у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного стверджує прокурор.

Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно вилучених та наданих у користування земельних ділянок лісового фонду, які вільні від забудови об`єктами нерухомості, і таким чином, не порушується баланс державних, суспільних і приватних інтересів та відсутній факт надмірного втручання держави у спірні правовідносини.

У заяві про зміну предмету позову прокуратурою акцентовано увагу суду на тому, що право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (п. 56 постанови).

Прокуратура зазначає, що віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується матеріалами лісовпорядкування Боярської лісової дослідної станції 1998 року, а саме проектом органiзацiп та розвитку лісового господарства на 1998 рік, схемою поділу Боярської ЛДС, планом лісонасаджень Хотівського лісництва за 1997 рік, зі змісту яких вбачається, що спірна земельна ділянка площею 19,3 га розташовувалась у кварталі 61 Хотівського лісництва.

Прокурор вказує, що згідно зі ст. 11 Лісового кодексу України до відання Верховної Ради України у галузі регулювання лісових відносин належить, зокрема, законодавче регулювання лісових відносин та розпорядження лісовим фондом. Повноваження селищних і сільських рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території врегульовувались ст. 16 Лісового кодексу України, згідно якої до компетенції останніх належало виключно надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах населених пунктів та припинення права користування ними.

Прокуратурою до позову додано лист Комітету з питань аграрної та земельної політики Верховної Ради України, відповідно до якого комітетом розглянуто звернення прокуратури щодо надання інформації чи приймалось Верховною Радою Украпни рішення про вилучення земельних ділянок із постійного користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС в межах кварталу 61 за матеріалами лісовпорядкування 1998 року, і повідомлено, що зазначені питання Верховною Радою України не розглядались, рiшення з даних питань не приймались.

В позовній заяві прокуратура стверджує, що рішення Ходосівської сільської ради від 27.07.1999 прийняте з порушенням статей 1, 4, 32, 77 Земельного кодексу України, статей 3, 4, 6, 11 Лісового кодексу України.

Посилаючись на положення статті 2 Земельного кодексу України та статті 42 Лісового кодексу України прокурор повідомляє, що на території Київської області лише у 2005 році створено Київське обласне управління лісового господарства, яке мало повноваження щодо надання погоджень на використання лісових земель для нелісогосподарських потреб. До цього відповідні повноваження належали виключно центральному органу виконавчої влади з питань лісового господарства - Держкомлісгоспу.

На думку прокурора, спірні ділянки фактично залишились у категорії земель лісового фонду, оскільки переведення земельних ділянок у землі запасу не тягне за собою автоматичної зміни їх категорії та цільового призначення.

В цьому випадку, за твердженнями прокуратури, виконавчий комітет Ходосівської сільської ради незаконно вилучивши землі лісогосподарського призначення не змінив, у встановленому законом порядку, їх категорію і цільове призначення, а надав їх для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення без згоди Держкомлісгоспу.

До відповіді на відзив прокуратурою долучено копію проекту формування території і встановлення меж Ходосівської сільської ради народних депутатів та сільського населеного пункту Ходосівка 1994 року. Листом від 20.06.2022 № 32-0.19-125/2-22 Державне підприємство "Науково дослідний та проектний інститут землеустрою" повідомило прокуратуру, що згідно наявного проекту формування 1994 року (картографічні матеріали "Склад земельних угідь по землекористувачах") земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0013 та :01:002:0016 знаходяться за межами населеного пункту.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" не погодилось з позовною заявою, просило відмовити у її задоволенні та вказало, що позивачем не доведено належними і допустими доказами факт належності спірних земельних ділянок до земель лісового фонду, наявності на спірних земельних ділянок лісів першої групи, факт вилучення спірних земельних ділянок із постійного користування Боярської ЛДС та подальше відведення їх у користування АТЗТ "Топаз-електронікс".

Також ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" вважають недоведеним факт надання спірних земельних ділянок до лісового господарства та перебування спірних земельних ділянок поза межами села Ходосівка. Товариство посилається на лист Феодосіївської сільської ради від 17.09.2021 року за № 001-475 (доданий до відзиву), згідно якого спірні земельні ділянки знаходяться в межах с. Ходосівка та перебувають у комунальній власності, не входять до складу земель лісового фонду.

Відповідач-2 наполягає на тому, що ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" набуло права користування спірними земельними ділянками у вiдповiдностi до рішення Господарського суду Київської області від 21.04.2008 у справі 19/162-08, яке набрало законної сили.

Також відповідач-2 стверджує, що протягом строку дії договорів оренди спірних земельних ділянок відбувались численні перевірки з боку державних, контролюючих, правоохоронних органів і установ, у тому числі з боку органів прокуратури, з питань додержання земельного законодавства. Зазначені суб`єкти були обізнані про факти перебування ділянок у користуванні та підстави набуття права користування. Таким чином ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" просило суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність.

Феодосіївська сільська рада, в свою чергу, теж просила відмовити у задоволенні позову обґрунтовуючи це наступним: твердження позивача, що спірні земельні ділянки знаходились поза межами населеного пункту обґрунтовується на картографічних матеріалах проекту формування території і встановлення меж Ходосівської сільської ради та сільського населеного пункту Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області, розробленого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук за 1994 рік, а саме "Складом земель угідь по землекористувачам в межах ХодосівськоЇ сільської ради народних депутатів". Натомість проект встановлює межі населеного пункту після його затвердження уповноваженим на те органом в порядку та у спосіб передбачений чинним на той період законодавством. Відповідач-1 зазначає, що позивач не надав інформацію та належні докази щодо затвердження проекту формування території і встановлення меж населеного пункту.

Відповідач-1 переконаний, що станом на 1999 рік, станом на дату укладання договору оренди у 2004 році та станом на дату державної реєстрації прав на земельні ділянки у 2013 році спірні земельні ділянки знаходились в межах населеного пункту. До відзиву додано Лист головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 17.11.2021, рішення про встановлення меж окремих населених пунктів Київської обласної ради № 183-14-XXIV від 27.05.2004, яким відповідно до додатку 3, зокрема, затверджено проект землеустрою с. Ходосівка.

Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" (далі по тексту ВП НУБіПУ Боярська ЛДС) також висловила свою позицію щодо позову у письмових поясненнях, клопотаннях про долучення доказів та безпосередньо у судових засіданнях.

ВП НУБіПУ Боярська ЛДС акцентує увагу на тому, що відповідно до акту вибору та обстеження земельної ділянки земельна ділянка площею 19,3 га вилучена з користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС. Також в акті та рішенні ради наявні підтвердження, що спірна земельна ділянка знаходилась в кварталі 61 Хотівського лісництва Боярської ЛДС. Представник ВП НУБіПУ Боярська ЛДС надає до суду копію листа директора ВП НУБіПУ Боярська ЛДС (у відповідь на запит адвоката) з доданими до цього копіями фрагментів планшетів № 5 Хотівського лісництва (лісовпорядкування 1997р), копії планшетів лісовпорядкування 1987 року.

Відокремленим підрозділом з клопотанням про долучення доказів від 05.07.2022 подано до суду копію проекту організації та розвитку лісового господарства Боярської ЛДС том 1 книга 1 (Ірпінь, 1998), копію карти-схеми поділу території Боярської ЛДС по лісництвах, за групами і категоріями захисності. Третя особа надає також додаткові пояснення, зокрема зазначає:

відповідно до проекту органiзацiї та розвитку лісового господарства, таблиці 1.1.1 Глави 1 "Стисла характеристика території та лісорослинних умов", ст. 6-7 проекту вказано, що у структурі Боярської лісової дослідної станції було 5 лісництв: Жорнівське. Боярське, Хотівське, Дзвінківське, Мотовилівське, загальною площею 17940 га. Лісові масиви Хотівського лісництва площею 2313 га, в межах якого були розміщені ділянки, які є предметом спору, віднесені до лісогосподарської частини лісів зеленої зони;

поділ лісів Боярської ЛДС за сільськими радами наведений на відповідній карті-схемі проекту. У адміністративних межах Ходосівської сільської ради знаходилися квартали 60-61 Хотівського лісництва, загальною площею 113 га. Ділянки, які є предметом спору розташовані у кварталі 61 Хотівського лісництва. у вищезазначеному Проекті інформація щодо включення земель у межі населених пунктів, в тому числі дiлянки кварталу 61 Хотівського лісництва, вiдсутнi.

ВП НУБіПУ Боярська ЛДС вважає, що вказані докази підтверджують, що спірна земельна ділянка станом на момент виникнення спірних правовідносин відносилась до земель лісового фонду, перебувала у користуванні третьої особи, та розташована в межах Хотівського лісництва Боярської ЛДС та перебувала поза межами населеного пункту.

3. Підставність представництва інтересів держави прокуратурою

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що відповідне обґрунтування підставності здійснення представництва інтересів держави прокурором визначено в позові, яке судом визнано обґрунтованим, та яке цілком узгоджується із вимогами, що ставляться до питань представництва прокурором інтересів держави суд виходить із того, що звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави відповідає приписам ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Прокуратурою визначено позивача, Обухівську районну державну адміністрацію, як суб`єкта що здійснює повноваження власника спірних земельних ділянок станом на час звернення до суду у відповідності до чинного законодавства України, зокрема частини 3 статті 122 Земельного кодексу України. Наявність підстав для задоволення позову на користь Обухівської районної державної адміністрації встановлюється судом в процесі розгляду справи, про що йдеться далі по тексту.

4. Дослідження доказів, оцінка аргументів сторін, встановлення дійсних обставин спірних правовідносин

Суд розглядаючи доводи та заперечення сторін вважає за необхідне акцентувати увагу на наступному. Першочергово, позов ґрунтується на тому, що земельна ділянка площею 19,3 га розташовувалась у кварталі 61 Хотівського лісництва Боярської ЛДС, відносилась до земель лісового фонду (ліси першої групи) в подальшому незаконно була передана в постійне користування, а потім в оренду. Відповідачами ж висловлені заперечення щодо позову, зазначено, що прокуратурою не доведено вказаних обставин, зокрема стосовно співвідношення ділянок, належність їх до лісового господарства Боярської ЛДС та факт їх вилучення.

Вбачається, що за відомостями зафіксованими у планшеті № 5 лісовпорядкування 1987 року, копії якого долучено до матеріалів справи представником ВП НУБіПУ Боярська ЛДС, ліси Хотівського лісництва Боярської ЛДС, квартали 56-61, не входили в межі населених пунктів.

В наданому прокуратурою Київської області (разом з відповіддю від 20.06.2022 № 15/1-2172-22 на відзив) акті польового обстеження і погодження меж населених пунктів в межах території Ходосівської сільської ради народних депутатів від 10.10.1994 зафіксовано, зокрема наступне: "...межі села Ходосівка проходять по суміжництву з: з півночі село межує з кварталами 59, 61 Хотівського лісництва Боярської ЛДС…". Акт підписано представником сільради, радгоспу, головним архітектором районної державної адміністрації. Зазначений акт входить до проекту формування території і встановлення меж Ходосівської сільської ради та сільського населеного пункту Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області, розробленого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1994 році. В проекті також міститься план, де між іншим, схематично зафіксовано знаходження 61 кварталу лісництва, який прямо межує зі ставом.

В матеріалах справи наявна копія проекту організації та розвитку лісового господарства Боярської ЛДС, Том 1 Книга 1 (Ірпінь, 1998). Вказаний доказ надано представником третьої особи-2, якому відповідно до листа прокурора у кримінальному провадженні номер 0000187 у порядку КПК України надано письмовий дозвіл на ознайомлення з вищевказаним проектом та на розголошення відомостей досудового розслідування.

Судом встановлено дійсність наведених третьою особою пояснень стосовно проекту організації та розвитку лісового господарства Боярської ЛДС. Суд наголошує, що відповідно до акту узгодження загальної площі земель Боярської ЛДС від 25.11.1998 (сторінка 262 проекту) головний інженер проекту філіалу інституту "Землевпорядкування" Київської області та інженер-геодезист Комплексної експедиції ВО "Укрдержліспроект" зафіксували, що станом на 25.11.1998 загальна площа Боярської ЛДС складає 17940 га, в межах Києво-Святошинського району 6703 га.

Вбачається, що протоком другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в Боярській ЛДС від 13.05.1998 затверджено загальну площу в 17940 га, яка погоджена з земельними районними органами, а також розподіл її по лісництвах, зокрема йдеться про Хотівське лісництво, що займає площу 2313 га (пункт 1.1 протоколу, сторінка 236 проекту організації та розвитку лісового господарства Боярської ЛДС).

Пунктом 1.5 протоколу другої технічної наради погоджено, що Хотівське лісництво включає квартали 60, 61 (підпункт 8, сторінка 239 проекту організації та розвитку лісового господарства Боярської ЛДС). У карті-схемі поділу лісів Боярської ЛДС в межах сільських рад схематично зафіксовано наведені вище відомості, з детальним позначенням кожного лісництва станції та їх площі, та розташуванням кожного окремого кварталу.

Таким чином, дослідивши в сукупності зазначені вище докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується віднесення спірної земельної ділянки до відання Боярської ЛДС до моменту прийняття Ходосівською сільською радою оскаржуваного рішення 27.07.1999. Власне, саме оспорюване рішення ради № 51/1 від 27.07.1999 містить запис "вилучити з користування Хотівського лісництва Боярської ЛДС земельну ділянку площею 19,3 га".

Таким чином наданими прокуратурою та третьої особою доказами спростовано аргумент відповідачів стосовно перебування спірних земельних ділянок за межами кварталу 61 Хотівського лісництва Боярської ЛДС.

Судом всебічно досліджено проект відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку в селі Ходосівка від 1999 року та з`ясовано, що зазначений проект, поміж іншого, містить викопіювання із схеми генерального плану с. Ходосівка масштабом 1:5000 та викопіювання із схеми землекористування Ходосівської сільської ради масштабом 1:10000, які схематично демонструють положення спірної земельної ділянки до ставу та до інших суміжних ділянок.

Викопіювання з генплану відповідно до наявного на документі запису "підлягає погодженню" мало б бути погоджено з начальником управління містобудування та архітектури, головним архітектором району, начальником відділу земельних ресурсів району, головою Ходосівської сільської ради та директором Боярської ЛДС. Вбачається, що викопіювання з генплану погоджено начальником управління, головним архітектором, начальником відділу земельних ресурсів, головою Ходосівської сільської ради. Водночас, документ не містить підпису директора Боярської ЛДС В. А. Рибака, відповідно не є погоджений ним.

Викопіювання зі схеми землекористування в свою чергу також не містить погодження зазначеного в переліку "Погоджено" директора Боярської ЛДС В. А. Рибака.

Зазначені обставини викликають у суду сумніви щодо реального волевиявлення Боярської ЛДС, як окремого підрозділу, так і самого Національного Аграрного Університету у 1999 році з приводу надання згоди на вилучення ділянки лісництва для земель запасу ради.

Співставлення всіх наявних у матеріалах справи картографічних матеріалів, які досліджені судом, дає змогу зрозуміти, що квартал 61 до моменту прийняття спірного рішення на південь межував зі ставом. Такі відомості фіксуються станом на 1987 рік у планшеті №5 лісовпорядкування 1987 року, станом на 1994 рік в акті польового обстеження і погодження меж населених пунктів в межах території Ходосівської сільської ради народних депутатів від 10.10.1994 та доданим до нього планом, а також станом на 1998 рік в акті узгодження загальної площі земель Боярської ЛДС від 25.11.1998 та доданою до нього картою-схемою.

Водночас на момент формування проекту відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" під розміщення бази відпочинку з викопіювання зі схеми землекористування вбачається, що виділи 13, 14, 15, 16, 20, 21, 22, 23, 24, 26 та 29 вже були відокремлені від 61 кварталу.

В основу своїх заперечень щодо позову Феодосіївська сілька рада покладає те, що позивачем не надано інформації та належних доказів стосовного того, що спірні земельні ділянки перебували за межами населеного пункту Ходосівка. Відповідач зазначив, що прокуратура не надала відомостей про затвердження проекту формування території розробленого Київським відділенням Інституту землеустрою за 1994 рік. Натомість рада надає рішення № 183-14-XXIV від 27.05.2004, яким встановлювались межі населеного пункту у 2004 році.

Суд відхиляє вказані твердження відповідача з огляду на підписаний представником ради Л. Корнієнком (сільский голова, який також підписав спірне рішення № 57/1 від 27.07.1999) акт польового обстеження і погодження меж сільських населених пунктів від 10.10.1994, що входить до проекту формування території населеного пункту Ходосівка.

Суд погоджується з позицією прокуратури, та зазначає, що у відзиві на позовну заяву, представником ради подано рішення № 183-14-XXIV від 27.05.2004 про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області, проте таке рішення не містить жодних картографічних матеріалів (генеральний план, схема розташування ділянок, мапа населеного пункту), які б вказували на місце розташування спірних земельних ділянок у співвідношенні до меж населеного пункту. Крім того, суд акцентує увагу на тому, що наведені відповідачем заперечення ґрунтуються на доказах, які виникли вже після оскаржуваного рішення ради та жодним чином не можуть бути застосовані до обставин, що мали місце в 1999 році, позаяк не характеризують даний часовий проміжок.

Суд також бере до уваги те, що Державне підприємство "Науково дослідний та проектний інститут землеустрою" у листі № 32-0.19-125/2-22 від 20.06.2022 (копія подана разом з відповіддю від 20.06.2022 прокуратури на відзив) повідомило, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0013 та :01:002:0016 знаходились за межами населеного пункту.

Оцінюючи лист відповідача-1 у відповідь представнику відповідача-2 (копія наявна у відзиві від 30.01.2022), щодо перебування земельних ділянок в межах населеного пункту, суд з`ясував, що інформація в листі подана станом на 2021 рік та, у відповідності до наданих пояснень ради, детальний план території на якій розташовані спірні земельні ділянки не розроблявся.

Відтак, суд констатує, що відповідачі не надали жодного доказу, з якого можна було б дійти висновку, що станом на момент прийняття спірного рішення Ходосівської сільської ради 27.07.1999 спірні земельні ділянки знаходились в межах населеного пункту.

Водночас, подані прокуратурою та третьою особою-2 докази у своїй сукупності і кожен окремо, зокрема - планшет № 5 лісовпорядкування 1987 року (копії якого долучено до матеріалів справи представником ВП НУБіПУ Боярська ЛДС), акт польового обстеження і погодження меж населених пунктів в межах території Ходосівської сільської ради народних депутатів від 10.10.1994 (наданий прокуратурою Київської області разом з відповіддю від 20.06.2022 № 15/1-2172-22 на відзив) та інші картографічні матеріали матеріали лісовпорядкування Боярської лісової дослідної станції 1998 року, проект органiзацiп та розвитку лісового господарства на 1998 рік, схема поділу Боярської ЛДС, план лісонасаджень Хотівського лісництва за 1997 рік, вказують на те, що ліси Хотівського лісництва Боярської ЛДС, квартали 56-61, не входили в межі населених пунктів, а відтак і спірні ділянки, які вилучені з 61 кварталу також не могли входити в межі села Ходосівка станом на момент прийняття спірного рішення Ходосівської сільської ради 27.07.1999.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17. від 12.08.2021 у справі № 910/11579/18.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. and others v. Sweden") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази.

В контексті наведених норм ГПК України, правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, оцінюючи докази в сукупності, суд приходить до висновку про більшу вірогідність доказів наданих прокуратурою та ВП НУБіПУ Боярська ЛДС у відношенні до доказів наданих відповідачами, про більшу ймовірність обставин на яких ґрунтується позиція сторони позивача, про те, що докази надані прокуратурою та третьою особою переважають доводи відповідачів та підтверджують факт знаходження спірних земельних ділянок поза межами населеного пункту в момент прийняття радою спірного рішення.

Посилання відповідачів на недоведеність тієї обставини, що передані земельні ділянки відносились до земель лісового фонду відхиляється судом, оскільки в силу чинної на момент прийняття радою спірного рішення статті 4 Лісового кодексу України усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. Слід зауважити, що цією статтею закріплено, що до лісового фонду відноситься також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства. Відповідно до акту вибору та обстеження земельної ділянки від 10.11.1999 земельна ділянка площею 13,9 га, яка призначалась для розміщення бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс" вкрита лісом площею 12,5 га.

ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" також вказувало на недоведеність обставини знаходження на переданій АТЗТ "Топаз-Електронікс" лісів першої групи. Водночас з матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки під розміщення бази відпочинку, зокрема, висновку Ходосівської сільської ради № 37 від 10.11.1999, висновку Києво-Святошинської районної Санітарно-епідеміологічна станції № 2044 від 10.11.1999, висновку Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів № 217 від 11.11.1999, висновку Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної № 115-05-11 від 11.11.1999, листа Державного управління екологічної безпеки в Київській області №06-13/2523 від 23.11.1999, висновку Київського відділення інституту землеустрою № 66-05 від 02.11.1999 вбачається, що земельна ділянка передбачена до відведення в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" містить ліси першої групи.

Судом перевірено позицію відповідача про набуття права на спірну земельну ділянку з огляду на рішення господарського суду Київської області від 21.04.2008 у справі № 19/162-08, яке набрало законної сили. Вбачається, що у відповідності до зазначеного рішення суду позивач набув права оренди земельної ділянки. Рішенням внесені зміни до договору оренди. Пунктом 2 рішення зафіксовано текст додаткових угод, в яких, поміж іншого, змінено орендаря з "акціонерного товариства закритого типу Топаз-Електронікс" на Товариство з обмеженою відповідальністю Ходосівські системні інвестиції. Мотивувальна частина рішення містить посилання на договори оренди у яких орендодавець згідно рішення ХІІ сесії ХХІV скликання Ходосівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області від 07.02.2004 надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельні ділянки 4,7331 га та 13,9 га. Вказано, що 18.09.2007 до позивача у справі № 19/162-08 (ТОВ "Ходосівські системні інвестиції") перейшли всі права та обов`язки встановлені в договорах оренди земельних ділянок від 04.03.2004.

Таким чином, суд констатує, що право користування набуто на підставі рішення ради, а рішенням суду лише внесено зміни до договору оренди, яким реалізовано це право.

5. Основні норми, які підлягають застосуванню при вирішенні спору

За статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України унормовано, що Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно абзацу 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до абзаців 1, 3 статті 1 Земельного кодексу України 1990 року (тут і далі чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення від 27.07.1999) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря регулюються спеціальним законодавством України і Республіки Крим.

В силу статті 4 Лісового кодексу України (тут і далі в редакції чинній на 27.07.1999) усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. До лісового фонду належать також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства.

За статтею 6 Лісового кодексу України усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Згідно цієї ж статті кодексу ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

В силу частини 1 статті 2 Земельного кодексу України, в чинній на момент спірних правовідносин редакції, відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на землі сільськогосподарського призначення, землі населених пунктів; землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі запасу.

Відповідно до статті 77 Земельного кодексу України землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства.

Відповідно до частин 3-4 статті 2 Земельного кодексу України переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

До відання Верховної Ради України у галузі регулювання лісових відносин, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 11 Лісового кодексу України, належить розпорядження лісовим фондом.

До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Лісового кодексу України, належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

До відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на відповідній території, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Лісового кодексу України, належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у тимчасове користування для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та припинення права користування ними.

До відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території, відповідно до пунктів 1-2 частини 1 статті 16 Лісового кодексу України, належить надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними; надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.

Частиною 1 статті 32 Земельного кодексу України, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначено: за межами населених пунктів, крім випадків надання земель для будівництва лінійних об`єктів (частина п`ята статті 31), вилучення ріллі, земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями, для несільськогосподарських потреб, земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, заказників (крім мисливських), курортів, а також лісів першої групи та лісів з особливим режимом лісокористування (лісопарки, лісопаркові частини зелених зон, протиерозійні ліси) для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства, допускається, як виняток, за рішенням Верховної Ради України.

У статті 4 Земельного кодексу України (редакції чинній станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) закріплено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств; землі сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів та їх дослідних господарств, учбових господарств навчальних закладів, державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, елітно-насінницьких і насінницьких господарств, племінних заводів, племінних радгоспів і конезаводів, господарств по вирощуванню хмелю, ефіроолійних, лікарських рослин, фруктів і винограду.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції станом на момент винесення цього рішення суду) визначено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до пункту 6-1 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції станом на момент винесення цього рішення суду) всі матеріали лісовпорядкування, поділу лісів на категорії, виділення особливо захисних лісових ділянок, лімітів на використання природних ресурсів у межах територій природно-заповідного фонду, розрахункові лісосіки, які діяли на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів", залишаються чинними до завершення строку їх дії.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

6. Застосування судом норм національного законодавства до встановлених обставин

Керуючись наведеними вище нормами, суд вважає за необхідне визначити наступне.

Суд акцентує увагу на тому, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц. Зазначене також узгоджується з усталеною судовою практикою та правовими висновками, які зазначені у постановах Верховного Суду від 09 .06.2021 у справі № 369/16416/18 (провадження № 61-9927св20), та постанові від 24.11.2021 у справі № 369/16317/18 (провадження № 61-16273св20).

Відтак, доведеним є той факт, що до моменту прийняття рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 земельна ділянка площею 19,3 га, щодо якої і приймалось вказане рішення, розташовувалась у кварталі 61 Хотівського лісництва Боярської ЛДС. В той час ця земельна ділянка відносилась до лісового фонду, містила на своїй території ліси першої групи та перебувала за межами населеного пункту та знаходилась у користуванні Боярської ЛДС.

В силу статті 16 Лісового кодексу України компетенція сільських і селищних рад в галузі регулювання лісових відносин на їх території обмежувалась можливістю надавати у постійне користування земельні ділянки лісового фонду, що знаходились в межах населеного пункту. До відання сільських і селищних рад, як виняток, відносилось також надання таких ділянок для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування. Вбачається, що вказана ділянка була надана в культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, що не співвідноситься з компетенцією ради.

Окрім того, основоположним є те, що вилучення та передача лісових земель, які знаходяться за межами населеного пункту і містять ліси першої групи для цілей не пов`язаних з веденням лісового господарства, відповідно до чинного на той момент Земельного кодексу України, допускалась лише у виняткових випадках за рішенням Верховної Ради України. Така вимога закону закріплена у частині 1 статті 32 Земельного кодексу України. Відтак, гіпотетична відсутність заперечень Національного Аграрного Університету щодо передачі частини земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС (що виражено ректором університету у висновку № 926 від 14.06.1999, копія копії якого наявна у матеріалах позовної заяви) не скасовує встановленого законом порядку вилучення лісів першої групи закріпленого у частині 1 статті 32 вказаного закону.

Принагідно, враховуючи, що на вимогу суду так і не було надано оригінал вказаного листа- згоди на вилучення № 926 від 14.06.1999, суд приходить до висновку про можливість, у порядку ч. 10 ст. 81 ГПК України відмовити у визнанні обставини надання такої згоди на вилучення земель лісового фонду, позаяк у суду відсутня можливість констатувати факт існування такого документу за відсутності його оригіналу.

Суд констатує, що таке рішення могло бути прийняте виключно Верховною Радою України. Водночас, ані погоджень вищого законодавчого органу України, ані згоди Верховної Ради України про можливість здійснення передачі лісів першої групи до земель запасу Ходосівській сільській раді та подальшого їх використання в рекреаційних цілях, ані, власне доказів делегування права прийняття таких рішень сільській раді до суду не надано.

Суд наголошує, що відсутність спрямованого на відчуження з державної власності земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади Верховної ради України - означає, що держава як власник волю на відчуження (вилучення) цієї ділянки не виявляла.

З огляду на встановлені обставини та надані докази суд дійшов висновку про те, що при вилученні спірних ділянок та їх передачі у користування відповідачу Ходосівська сільська рада порушила процедуру, визначену земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у Боярської ЛДС та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі оздоровчого та рекреаційного призначення.

Суд констатує, що необхідною передумовою виникнення права користування на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у користування цієї ділянки, прийняте відповідним органом який діє від імені власника. Відсутність такого рішення держави в особі Верховної Ради України, як то визначено у частині 1 статті 32 Земельного кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), як уповноваженого органу означає, що вилучення (відчуження) земельної ділянки лісового фонду, на якій знаходяться ліси першої групи, яка знаходилась за межами населеного пункту відбулось поза волею власника. Наведене вказує на те, що рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 суперечить актам законодавства та порушують право власності держави на земельну ділянку.

Таким чином суд встановив, що рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 прийняте з порушенням чинного на той час національного земельного та лісового законодавства, з перевищенням визначених Земельним та Лісовим кодексом України повноважень та всупереч положенням Земельного кодексу України.

Наявні у справі документи, зокрема весь проект відведення земельної ділянки в постійне користування АТЗТ "Топаз-Електронікс" 1999 року, вся технічна документація по перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки 1999 року, весь проект містобудівного обґрунтування розташування бази відпочинку АТЗТ "Топаз-Електронікс" 2004 року не мають навіть посилань на будь-які прийняті Верховною Радою України рішення стосовно зазначених ділянок та сформовані виключно на облікових відомостях наданих Ходосівською сільською радою іншим органам без надання жодних доказів, які б вказували на існування затвердженого проекту землеустрою за яким станом на 1999 рік спірні земельні ділянки рішенням уповноваженого органу включені до складу земель населеного пункту села Ходосівка.

Таким чином наведені вище порушення норм земельного та лісового законодавства є підставою для визнання недійсним рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999, позаяк останнє прийнято суб`єктом, який не був наділений відповідними правомочностями в силу вимог чинного на той момент законодавства, що призвело до прихованого вибуття із власності держави особливо цінних лісових земель, на яких знаходяться ліси першої групи.

Суд констатує, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права постійного користування на земельну ділянку. Тож прокуратурою заявлено вимогу про скасування рішень про затвердження проекту відведення земельних ділянок (технічної документації) та надання земельних ділянок у довгострокове користування на правах оренди.

Вбачається, що вказані рішення ради від 07.02.2004 є похідними рішеннями якими вирішувалось питання про набуття АТЗТ "Топаз-Електронікс" права користування земельними ділянками на умовах оренди строком на 49 років. На підставі вже рішень від 07.02.2004 підписувались договори оренди.

Суд також наголошує, що зміна цільового призначення земельної ділянки 19,3 га, яка була вилучена з лісового господарства відбулась на підставі рішення виконавчого комітету Ходосівської сільської ради № 81/97 від 29.11.1999 в порядку статті 2 Земельного кодексу України чинного у 1999 році. При прийнятті рішення про передачу в постійне користування земельної ділянки площею 13,9 га лісів першої групи для будівництва бази відпочинку відбулось протиправне перенесення земельної ділянки з категорії земель лісового фонду до земель оздоровчого та рекреаційного призначення. Вже з договорами оренди від 04.03.2004 фіксується, що цільове призначення земельної ділянки площею 13,9 га для розміщення бази відпочинку, а ділянки площею 4,7331 га для розширення бази відпочинку.

Відповідно до чинної на момент прийняття рішення суду редакції статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Зважаючи, що вилучення земельної ділянки у відповідності до рішення № 57/1 від 27.07.1999, яке визнано судом недійсним, відбулось з порушенням закону, без наявності на те визначених законом повноважень то, відповідно, і рішення 07.02.2004 про затвердження проекту землеустрою з метою надання права оренди вилучених з користування лісництва земельних ділянок підлягають визнанню недійсними, оскільки скасування рішення від 27.07.1999 нівелює всі наслідки вилучення земельних ділянок з Хотівського лісництва Боярської ЛДС, в тому числі і наступні дії ради щодо передачі в оренду спірних земельних ділянок.

Відповідно до цього і договори оренди цих земельних ділянок, укладені на підставі рішення ради від 07.02.2004, визнаються судом недійсним з усіма подальшими змінами, включаючи зміни, які були затверджені додатковими угодами про зміну орендаря, зафіксованими також і у рішенні суду.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

В постанові від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду погодилась із вказаним висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Зважаючи на наведену вище судову практику, обраний прокуратурою спосіб захисту порушеного права є таким, що може забезпечити реальне поновлення прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, з урахуванням також і наведених прокуратурою у заяві про зміну предмету позову позицій.

Таким чином, суд у порядку статті 387 ЦК України вважає за можливе повернути державі незаконно вилучені рішенням Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 земельні ділянки, які на момент прийняття рішення судом містять кадастрові номери :01:002:0013 та :01:002:0016.

Статтею 122 чинного на момент прийняття рішення Земельного кодексу України визначені повноваження державних органів щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Відповідно до частини 3 цієї статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 32 Лісового кодексу України у чинній редакції районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення; беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні й інші технічні засоби та обладнання; вносять у встановленому порядку пропозиції про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства. вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Феодосіївська територіальна громада, з адміністративним центром село Ходосівка, входить до складу Обухівського району. В контексті наведених вище положень чинного земельного та лісового законодавства України, ст. 387 ЦК України Цивільного кодексу України спірні земельні ділянки підлягають поверненню на користь держави в особі саме позивача, як державного органу, що реалізує державну політику щодо земель лісового фонду в межах району.

Принагідно суд констатує, що належним користувачем спірних земельних ділянок в силу положень пункту 5, 6-1 Прикінцевих положень Лісового кодексу України є Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція", що підтверджується наявними в матеріалах справи планшетами лісовпорядкування складеними до 1999 року, зокрема планшетом №5 лісовпорядкування 1987 року та відомостями лісовпорядкування Боярської лісової дослідної станції 1998 року, проектом органiзацiп та розвитку лісового господарства на 1998 рік, схемою поділу Боярської ЛДС, планом лісонасаджень Хотівського лісництва за 1997 рік.

7. Висновки суду з приводу підстав для застосування позовної давності

Суд констатує наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Водночас, у відзиві на позовну заяву ТОВ "Ходосівські системні інвестиції" заявило вимогу про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки відповідно статті 257 Цивільного кодексу України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:

1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17.

З`ясовуючи наявність дійсних і поважних підстав пропущення строку позовної давності суд бере до уваги те, що збір доказів у справі у підготовчому провадженні тривав значний час, об`єм документів, які витребовувались, зокрема, стороною відповідача, третьою особою є значним. Таким чином всебічне з`ясування реальних обставин наявності порушень закону чи відсутності таких підстав не є одномоментним процесом. Наданих прокуратурою з позовною заявою доказів не виявилось достатньо на думку учасників справи для задоволення позову, тому сторони приймали активну участь у всебічному з`ясуванні всіх обставин справи, зокрема, щодо перебування спірних земельних ділянок в межах чи поза межами населеного пункту.

Вбачається, що підставою для з`ясування прокуратурою обставин порушення закону стало звернення Національного університету біоресурсів і природокористування України з листом до Київської обласної прокуратури. В цьому листі вказано, що університет не володіє інформацією про передачу земель Боярської ЛДС на баланс села Ходосівка та подальшого формування проекту відведення земельної ділянки для створення бази відпочинку. Матеріали справи дійсно не містять доказів повідомлення ні університету ні Боярської ЛДС про факт переведення земель лісового господарства до земель запасу, а у подальшому передання юридичній особі.

Твердження відповідача про численні перевірки з боку контролюючих органів не базуються на доказах, які могли б достеменно вказати на те, що такі перевірки здійснювались розпорядником лісового фонду дослідною станцією або університетом або що такі перевірки проводились стосовно підставності набуття права користування земельної ділянки. Доказів проведення таких перевірок прокуратурою та надання відповідачами чи іншими особами прокуратурі відомостей про існування оскаржуваного рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 до моменту отримання прокуратурою листа від 06.05.2021 Національного університету біоресурсів і природокористування України суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що про існування оскаржуваного рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999 року не знав ніхто крім зацікавлених осіб, якими є сама рада та набувачі земельних ділянок.

Документи на підставі яких АТЗТ "Топаз-Електронікс", а в подальшому і ТОВ "Ходосівські системні інвестиції", набули права користування на землю, не були у вільному доступі, останні роки за твердженням відповідачів знаходились у архівах, що не підтвердилось в ході судового розгляду. Переоформлення прав та укладення договору оренди відбулось у 2004 році, тобто через 5 років після прийняття радою рішення про відведення земельних ділянок у користування АТЗТ "Топаз-Електронікс". Матеріали справи не містять жодних ознак того, що за весь цей час з 1999 року по 2004 рік, коли відбувалися зміни земельного законодавства (зокрема прийняття іншого Земельного кодексу України), лісового законодавства, органи прокуратури або інший уповноважений державою орган здійснював нагляд, контроль чи перевірку щодо додержання вимог закону при переданні земель, які відносяться до лісового фонду держави, у користування, яке не пов`язане з лісогосподарською діяльністю.

До суду також не подано відомостей про обізнаність Верховної Ради України, як єдиного державного органу, що у 1999 році мав право вилучати землі за межами населеного пункту, з розташованими на ній лісами першої групи, для інших потреб, окрім ведення лісового господарства.

Документи на підставі яких, за твердженнями відповідачів набуто право АТЗТ "Топаз-Електронікс" постійного користування у значній мірі містять нечитабельні копії архівних документів минулих десятиліть, автентичність яких неможливо повністю перевірити. Рішенням суду від 21.04.2008 у справі 19/162-08 про укладання угоди про внесення змін до договору оренди також не досліджувалось питання підставності вилучення та передання земель лісового фонду для інших потреб, предметом розгляду цієї справи фактично постала зміна орендаря. Також суд констатує, що у даному рішенні суду взагалі не згадується та не оцінюється оскаржуване рішення Ходосівської сільської ради № 57/1 від 27.07.1999, що додатково підтверджує неможливість будь кого, окрім зацікавлених осіб, знати про існування оскаржуваного рішення.

Додатково суд наголошує на тому, що жоден з документів, які пов`язані з вилученням спірних земельних ділянок, зокрема, ні лист № 926 Національного Аграрного Університету від 14.06.1999, ні саме рішення ради № 57/1 від 27.07.1999 в оригіналах до суду надано не було, також не підтверджено в ході розгляду справи і їх знаходження в архівах, що додатково свідчить про прихований характер дій зацікавлених осіб, яких стосується оскаржуване рішення ради.

Тож з урахуванням цих обставин суд відмовляє відповідачу у застосуванні строків позовної давності, не вважає що позовна давність пропущена, оскільки прокурор дізнався про наявність підстав для перевірки законності відведення земельних ділянок у власність приватним особам лише з листа від 06.05.2021 Національного університету біоресурсів і природокористування України. Перебіг позовної давності суд обчислює з моменту отримання прокурором цього листа.

8. Вирішення питання щодо відшкодування судових витрат, підсумки розгляду справи

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, витрати прокуратури зі сплати судового збору відшкодовуються відповідачами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Ходосівської сільської ради від 27.07.1999 № 57/1 «Про передачу до земель запасу сільської ради земель Боярської ЛДС».

Витребувати на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, буд. 10, ) з незаконного володіння Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08173, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, буд. 2, ) земельні ділянки площею 4,7331 га з кадастровим номером :01:002:0016 та площею 13,8664 га з кадастровим номером :01:002:0013.

Визнати недійсним рішення 12 сесії XXIV-го скликання Ходосівської сільської ради від 07.02.2004 «Про затвердження технічної документації та надання в довгострокову оренду» щодо земельної ділянки площею 13,9 га із всіма подальшими змінами.

Визнати недійсним рішення 12 сесії XXIV-го скликання Ходосівської сільської ради від 07.02.2004 «Про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки в довгострокове користування (на умовах оренди)» щодо земельної ділянки площею 4,7331 га із всіма подальшими змінами.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №1052 від 04.03.2004 площею 13,9 га з кадастровим номером :01:002:0013 із всіма подальшими змінами.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №1056 від 04.03.2004 площею 4,7331 га з кадастровим номером :01:002:0016 із всіма подальшими змінами.

Стягнути з Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08173, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, буд. 2, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, ) 11748 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ходосівські системні інвестиції" (01133, місто Київ, вул. Мечникова, буд. 8, кв. 22, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, ) 11748 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 15.12.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз