ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. Справа№ 910/21622/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Карабак В.А.

від відповідача: Абросімова С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Київський завод автоматики»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2020

у справі № 910/21622/21 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд»

до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики»

про стягнення 97 022,92 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (надалі - відповідач) про стягнення 97 022,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за договором про закупівлю товарів №КЗА-2143 від 10.03.2021, у зв`язку з чим, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 92 938,80 грн., 3% річних у розмірі 1 459,01 грн. та інфляційних у розмірі 2 625,11 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» заборгованість у розмірі 92 938,80 грн., 3% річних у розмір 1 459,01 грн., інфляційні у розмірі 2 625,11 грн., судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо своєчасного виконання послуг не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання Адвокатським бюро «Сергія Жечева» професійної правничої допомоги ТОВ «Груп Інтрейд» в межах даної справи на суму 10 000,00 грн., яка також задоволена в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Науково-виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не дослідив рекламаційний акт № 3 від 12.05.2021, чим порушив приписи ст.210 ГПК України. Він вважає, що рекламаційний акт № 3 від 12.05.2021 є належним і допустими письмовим доказом, оскільки містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідач вжив необхідні заходи для виклику представника постачальника для участі у визначенні причин виникнення дефектів, як наслідок рекламаційний акт № 3 від 12.05.2021 був складений за участі співробітників ПрАТ «НВО «КЗА» та співробітників ТОВ «Груп Інтерейд». Отже, у сторін відсутні будь-які підстави стверджувати, що відповідний письмовий доказ був отриманий з порушенням закону. В день складання рекламаційного акту №3 від 12.05.2021 у представника позивача не було жодних перешкод забрати товар для проведення експертизи, однак останій з таким зверненням до керівництва компанії ПрАТ «НВО «КЗА» не звертався.

При цьому апелянт виходить з того, що позивач був зобов?заний здійснити за свій рахунок у погоджені з покупцем строки змінити неякісний товар на якісний, натомість спираючись на пояснення співробітника ТОВ «Груп Інтрейд» у рекламному акті №3 від 12.05.2021, досвід якого не підтверджується письмовими доказами, зайняв принципову позицію, яка зводилась до того, що позивач у своїх подальших листах не визнав поставлений товар товаром неналежної якості.

Таким чином апелянт вказує, що момент виникнення грошового зобов?язання на договором з урахуванням вищенаведених обставин у відповідача не настав, а тому суд неправильно застосував положення ч.1 ст. 530 ЦК України.

Апелянт звертає увагу, що всупереч пункту 7.7 основного договору постачальник не виходив з ініціативою здійснити заміну неякісного товару на якісний, а лише просив направити товар на адресу ТОВ «Груп Інтрейд» для передання його експерту, хоча така процедура не була погоджена сторонами у договорі.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено, що рекламаційним актом №3 від 12.05.2021 було виявлено коло дефектів та також не досліджено, що сам позивач як в рекламаційному акті № 3 від 12.05.2021, послідуючих листах на адресу відповідача, так і у позовній заяві не заперечує факту існування та суттєвості виявлених дефектів поставноленого товару.

Апелянт вказує, що на підставі ч.2 ст. 690 ЦК України та ч.8 ст. 268 ГК України відповідач повернув неякісний товар через перевізника ТОВ «Нова пошта», що підтверджується накладними № 7552 та № 0118 разом з супровідним листом ПрАТ «НВО «КЗА» від 26.01.2022 № 518/62 та накладною № 7 на повернення товарно-матеріальних цінностей від 31.01.2022. У зв?язку з тим, що позивач не забрав неякісний товар з відділення Нової пошти, відповідач повторно відправив цей товар, що підтверджується накладною № 9327 на накладною № 7636. Проте, даний товар почивачем не отриманий, як він зазначив, позивач надані копії експрес накладних не містять підпису представника перевізника та підпису представника самого відповідача, що свідчить про те, що позивач умисно ухилився від отримання неякісного товару.

Крім того, апелянт зазначає, що на момент розгляду даної справи доказів визнання недійним одностороннього правочину - листа ПрАТ «НВО «КЗА» від 30.06.2021 № 519/543 позивачем не надано, тому діє встановлена у ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, що вказує на додаткову підставу для відмови у позові про стягнення заборгованостц за правочином, який є розірваним.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 19.08.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вважає, що подані нові докази, які не подавалися до суду першої інстанції, а саме ТТН № 7636 та № 9327 ТОВ «Нова пошта» про начебто повернення спірного товару 22.07.2022 не повинні примайтися судом до уваги, оскільки про ці докази стало відомо вже після проголошення рішення судом першої інстанції.

Позивач також зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що строк оплати за поставлений товар настав, оскільки відбулося дві умови, передбачені п.4.3 договору. При цьому суд правомірно встановив, що належних і допустимих доказів поставки неякісного товару, які б давали можливість відмовитись від прийняття товару у зв?язку із невідповідністю такого товару вимогнам щодо якості, в матеріалах справи немає.

Враховуючи, що станом на теперішній час товар перебуває у розпорядженні у відповідача та на адресу позивача не направлявся, і товар поставлений належної якості, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, оскільки товар прийнятий відповідачем, а тому підлягає оплаті.

Також позивач вказує, що суд вірно посилається на пункти 14,16,19,20, 30 інструкції П-7, оскільки між сторонами виник спір щодо якості товару, то саме відповідач зобов?язаний був запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інстанції з якості або іншої компетентної організації. Відповідно до чинного законодавства саме на відповідача покладено обов?язок належними доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тобто у даному випадку саме відповідач має довести, що позивач поставив товар неналежної якості, проте належних і допустимих доказів відповідач не надав.

Позивач також зазначає, що складений рекламаційний акт №3 не відповідає вимогам п. п.29, 30 Інструкції П-7, тому не є належним і допустим доказом поставки неякісного товару.

Крім того, апелянт міг запросити до участі у прийманні продукції атестованого судового експерта, однак відповідач вказаних дій не вчинив, натомість позивач вчиняв всі дії аби передати товар на дослідження до експертної установи, на що апелянт не реагував жодним чином до відкриття провадження у даній справі.

Стосовно твердження відповідача про розірвання договору, позивач зазначає, що відповідно умов договору ( п.6.1.3) мова не йде про одностороннє розірвання договору з боку покупця, при цьому даним пунктом договору обумовлено право покупця достроково розірвати договір лише у випадку невиконання зобов?язань постачальником. Позивачем визнано необґрунтованими названі в акті рекламації №3 від 12.05.2021 недоліки щодо поставленого товару, який поставлений належної якості, повністю відповідає всім вимогам, доказів поставки товару неналежної якості відповідачем не надано. Тому, відсутні підстави вваж ат, що постачальник не виконав своїх зобов?язань належним чином, а посилання на те, що договір є розірваним на підставі п.6.1.3. є передчасним і необгрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково- виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» у справі №910/21622/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Ткаченка Б.О. Ходоківської І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 у справі №910/21622/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Науково- виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/21622/21 та розгляд апеляційної скарги призначено на 05.09.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022, у зв`язку з перебування судді Ходаковської І.П., яка не є головуючим суддею у відпустці, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково- виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» у справі №910/21622/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Ткаченка Б.О. Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 прийнято справу №910/21622/21 до провадження у складі суддів: головуючий судд - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Ткаченко Б.О. та призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Науково- виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/21622/21 на 17.10.2022.

Судове засідання 17.10.2022 не відбулося через загрозу ракетних обстрілів, призначену справу було знято з розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Науково- виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/21622/21 на 05.12.2022.

Позиції учасників справи

Предстаник відповідача (скаржника) у судовому засіданні 05.12.2022 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.03.2021 між ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (покупець) та ТОВ «Груп Інтрейд» (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів №КЗА-2143 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію Елементи електричних схем 2РМ, перелік яких зазначено в специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що покупець бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити вартість товару в розмірі, строки та в порядок, що передбачені умовами цього договору. Перелік товару, кількість, асортимент, а також ціна зазначені в додатку №1 (специфікація №1), який є невід`ємною частиною цього договору ( п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору якість товару має відповідати державним стандартам, технічним умовам та технічній документації виробника, з урахуванням вимог, що зазвичай ставляться до даного виду товару. Товар повинен бути сертифікованим (в разі, якщо законодавством передбачено обов`язковість сертифікації). Покупець має право вимагати сертифікати якості (паспорта). Копія сертифіката якості (паспорта) завіряється мокрою печаткою і підписом постачальника.

Згідно з пунктом 2.4 договору приймання товару здійснюється покупцем відповідно до вимог Інструкції №11-6 від 15.06.1965 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по количеству» зі змінами та доповненнями та Інструкцією №П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по качеству» та ГОСТ 24297-87 «Входной контроль продукции».

Пунктом 3.1 договору ціна договору визначається вартістю усіх партій товару і складає 92 938,80 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ (20%) - 15 489,80 грн. Ціни на товар встановлюються у національній валюті України на умовах поставки DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) склад покупця (України, м. Київ, Нова Пошта, від. 70).

Відповідно до п. 4.1 договору підставою для оплати є рахунок-фактура та видаткова накладна на кожну поставлену партію товару. Розрахунки проводяться шляхом 100% після сплати покупцем ціни товару вказаної в рахунку-фактурі та визначеної на підставі вартості товару згідно специфікації №1 (додатку №1 до цього договору). Повна оплата за отриманий товар проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дня отримання повного переліку товару зазначеного в рахунках фактурах та після перевірки ВКЯ (п.4.3 договору).

Згідно з п. 5.1 договору поставка здійснюється на умовах поставки DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) склад покупця (України, м. Київ, Нова Пошта, від. 70). Строк поставки - протягом 30 календарних днів з моменту підписання договору та специфікації.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки вважається дата отримання товару покупцем та підписання уповноваженими особами сторін видаткової накладної кожної поставленої партії товару.

Специфікацією №1 від 10.03.2021 до договору сторони визначили найменування товару та загальну його вартість у розмірі 92 938,80 грн.

На виконання умов договору, позивачем направлено відповідачу товар на загальну суму 92 938,80 грн., що підтверджується експрес-накладною №6025 від 15.04.2021 та видатковою накладною №0000198 від 14.04.2021.

Листом №519/317 від 27.04.2021 відповідач повідомив позивача про виявлення недоліків отриманого товару та просив направити представника для участі у проведенні вхідного контролю.

ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» звернулося до ТОВ «Груп Інтрейд» з листом №519/344 від 17.05.2021, яким направило позивачу рекламаційний акт №3 від 12.05.2021, в якому зафіксовано недоліки товару.

При цьому, при проведенні вхідного контролю, за наслідками якого складено зазначений рекламаційний акт, представником ТОВ «Груп Інтрейд» заперечувалось щодо забракування товару та зауважено про його відповідність умовам договору щодо якості, про що складені відповідні зауваження.

Листом №177 від 21.05.2021 позивач повідомив відповідача про незгоду із рекламаційним актом №3 від 12.05.2021 та просив направити ТОВ «Груп Інтрейд» отриманий ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» на підставі договору товар для проведення незалежного експертного дослідження.

11.06.2021 ТОВ «Груп Інтрейд» звернулося до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» із листом №197 від 11.06.2021, в якому позивач повторно просив відповідача направити отриманий на підставі договору товар для проведення незалежного експертного дослідження.

Відповідач звернувся до позивача з листом №519/543 від 30.06.2021, в якому повідомив про дострокове припинення (розірвання) договору в односторонньому порядку та пропонував забрати товар або повідомити про його подальшу долю.

Листом №197 від 02.07.2021 позивач повідомив відповідача про не визнання та непогодження розірвання договору в односторонньому порядку і черговий раз просив направити товар через перевізника ТОВ «Нова пошта» для проведення незалежного експертного дослідження на предмет відповідності вимогам щодо якості.

22.09.2021 ТОВ «Груп Інтрейд» звернулося до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» з листом №919 від 22.09.2021, в якому просило направити отриманий на підставі договору товар позивачу для проведення незалежного експертного дослідження на предмет відповідності вимогам щодо якості.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання із сплати за отриманий на підставі договору товар, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість у розмірі 92 938,80 грн., 3% річних у розмірі 1 459,01 грн. та інфляційних у розмірі 2 625,11 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Передача позивачем та прийняття відповідачем товару на підставі договору на загальну суму 92 938,80 грн. підтверджується експрес-накладною №6025 від 15.04.2021 та видатковою накладною №0000198 від 14.04.2021, що не заперечується відповідачем.

В свою чергу, відповідачем повідомлено позивача про те, що отриманий на підставі договору товар не відповідає вимогам щодо якості та складено рекламаційний акт №3 від 12.05.2021.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із листами в яких просив відповідача направити йому товар за допомогою перевізника ТОВ «Нова Пошта» для проведення незалежного експертного дослідження, оскільки ТОВ «Груп Інтрейд» не погоджується із твердженнями ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про не відповідність товару вимогам щодо якості.

Відповідно до п. 2.4 договору сторони дійшли згоди про приймання товару згідно з вимогами Інструкції №П-6 від 15.06.1965 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по количеству» зі змінами та доповненнями та інструкцією №П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по качеству» та ГОСТ 24297-87 «Входной контроль продукции».

Також, у п. 2.5 договору сторони передбачили, що якість товару перевіряється покупцем згідно з вимогами Інструкції №П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по качеству» та ГОСТ 24297-87 «Входной контроль продукции».

Тобто, сторони самостійно на власний розсуд вирішили порядок приймання та перевірки товару щодо якості, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свобода договору.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Отже, сторонами було погоджено, що порядок приймання та перевірки товару щодо якості здійснюється саме на підставі Інструкції №П-6 від 15.06.1965 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по количеству» зі змінами та доповненнями та Інструкціії №П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции производственно - технического назначения и товаров народного потребления по качеству» та ГОСТ 24297-87 «Входной контроль продукции».

При цьому, станом на дату укладення такого договору у відповідача не виникало жодних заперечень з приводу таких умов, а також відсутності у договорі інших умов, які б врегульовували взаємовідносини в цій частині, та останнім укладено такий договір, в тому числі погоджено умови, викладені у п. 2.4 та 2.5 цього договору.

Так, згідно з пунктом 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування вхідної продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та у супровідних документах, на підтвердження якості продукції (пункт 14 цієї Інструкції П-7), отримувач призупиняє подальше приймання та складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених під час приймання дефектів.

Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішуванню з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка міжміського виробника (відправника) для участі у прийманні продукції за якістю і комплектності та складанні акта є обов`язковими.

У разі поставки в межах одного міста виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості та комплектності продукції та складанні акта є обов`язковими.

Згідно з пунктами 20, 30 Інструкції П-7 за наслідками приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у пунктах 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції. Акт має бути складено у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.

Акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із зауваженням про свою незгоду та викласти свою позицію.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який містить дані про невідповідність дійсності.

Якщо між виробником (відправником) та отримувачем виникнуть розбіжності стосовно характеру виявлених дефектів і причин їх виникнення, для визначення якості продукції отримувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.

Тобто, оскільки між сторонами виник спір щодо якості товару, то саме відповідач зобов`язаний був запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.

Більш того, відповідно до чинного процесуального законодавства саме на відповідача покладено обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тобто у наведеному випадку саме відповідач має довести, що позивач поставив товар неналежної якості, проте належних і допустимих доказів зазначеного відповідач не надав.

Як встановлено судом першої інстанції та з цим погоджується колегія суддів, надані відповідачем на підтвердження факту повернення позивачу спірного товару копії експрес-накладної TOB «Нова пошта» №7552 та №0118 не можуть вважатися належними доказами на підтвердження такого повернення, оскільки із змісту цих накладних не вбачається направлення саме отриманого відповідачем від позивача товару, з огляду на те, що в описі міститься найменування товару «комп`ютерні комплектуючі», оголошена вартість яких 195 000,00 грн., по кожній накладній, в той час, як позивачем було передано відповідачу «Елементи електричних схем 2РМ», загальною вартістю 92 938,80 грн. Крім того, із експрес-накладних №7552 та №0118 не вбачається отримання направленого позивачем відправлення, а останнім таке отримання заперечується.

Відповідо до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 договору у відповідача наявна заборгованість з оплати отриманого на підставі договору товару у розмірі 92 938,80 грн., та строк виконання такого зобов`язання на момент звернення позивача із позовною заявою до суду настав.

Судом встановлено, що видаткова накладна №0000198 від 14.04.2021 не підписана з боку відповідача, проте, як вбачається із рекламаційного акту №3 від 12.05.2021, вхідний контроль щодо якості товару було завершено 12.05.2021, тобто оплата товару мала бути здійснена не пізніше 16.06.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача у сумі 92 938,80 грн., за переданий на підставі договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не погашена, доказів її оплати не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ «Груп Інтрейд» про стягнення з ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» заборгованості у розмірі 92 938,80 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 459,01 грн. та інфляційних у розмірі 2 625,11 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 17.06.2021 до 24.12.2021. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Судом вірно встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши здійснений позивачем та перевірений судом першої інстанції розрахунок 3% річних у розмірі 1 459,01 грн. та інфляційних у розмірі 2 625,11 грн., колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, які викладені у апеляційній скарзі, з огляду на те, що судом першої інстанції встановлено відсутність належних та допустимих доказів виконання відповідачем належним чином своїх договірних зобов`язань.

Так, наявні в матеріалах справи листи та акт надані відповідачем, судом першої інстанції правомірно визнано неналежними та недопустимими доказами з посиланням на приписи обумовленої сторонами договору Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7.

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не підтверджено належними засобами доказування, а судом не встановлено факт поставки саме неякісної продукції.

Крім того, отримання відповідачем товару, неповернення його позивачу з причин неналежної якості товару свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції по поставці та прийняттю продукції саме на виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, висновок суду про те, що відповідач має оплатити поставлений товар відповідно до умов укладеного договору, є правомірним.

Доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції процесуальних норм в частині повноти оцінки доказів, надання переваги одним доказам над іншими судова колегія вважає безпідставними, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даній справі скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2020 у справі № 910/21622/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2020 у справі № 910/21622/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Київський завод автоматики» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2020 у справі № 910/21622/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2020 у справі № 910/21622/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Науково-виробничого об`єднання «Київський завод автоматики».

4. Матеріали справи №910/21622/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

Б.О. Ткаченко