ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1080/22

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178)

до Публічного акціонерного товариства ЦЕНТРЕНЕРГО (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49)

про стягнення 3027952,87 грн. заборгованості за договором розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р., у тому числі 2885533,98 грн. основного боргу, 132813,62 грн. пені, 9605,27 грн. 3% річних,

секретар судового засідання: Ковальчук С.О.

Представники сторін:

від позивача: Волощук П.Ю. (довіреність № Др-7-0122 від 04.01.2022 р.; свідоцтво ХМ № 000081 від 12.07.2017 р.);

від відповідача: Гаврись Я.Б. (довіреність № 284/22 від 21.10.2021 р., свідоцтво № 001255 від 26.01.2018 р.).

Обставини справи:

Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (далі АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства ЦЕНТРЕНЕРГО (далі ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО, відповідач) про стягнення 3027952,87 грн. заборгованості за договором розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р., у тому числі 2885533,98 грн. основного боргу, 132813,62 грн. пені, 9605,27 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО зобов`язань за договором розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р. в частині своєчасного проведення розрахунків за оплату послуг з розподілу природного газу, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 2885533,98 грн. основного боргу, 132813,62 грн. пені, 9605,27 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.07.2022 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.08.2022 р.

Підготовче засідання відкладалось.

19.09.2022 р. до Господарського суду Київської області ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО було подано відзив № 08/2265 від 18.09.2022 р. (вх. № 12681/22 від 19.09.2022 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду на таке.

АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз у позові зазначав про наявність заборгованості у ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО за договором № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р. у сумі 2885533,98 грн., однак ПАТ Центренерго було оплачено зазначену заборгованість, що підтверджується платіжними дорученнями № t.1693 від 07.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн., № t.1694 від 14.07.2022 р. на суму 1445533,98 грн., у зв`язку з чим у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої до стягнення пені відповідач зазначав, що позивачем згідно акту надання послуг за травень № ОГЯ82019046 від 31.05.2022 р., граничним днем для оплати по якому є 10.06.2022 р. (п`ятниця), здійснено нарахування пені у розмірі 49409,83 грн., розпочинаючи з 11.06.2022 р. (субота/вихідний день), що є порушенням порядку розрахунку пені згідно п. 8.2 договору, оскільки таке нарахування слід розпочинати з наступного першого робочого дня 13.06.2022 р. (понеділок). Поряд з цим, відповідач відзначав, що Указом Президента України № 64/2022 р. від 24.02.2022 р. Про введення воєнного стану в Україні на всій території України з 24.02.2022 р. було введено воєнний стан. Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 р. було продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, тобто до 21.11.2022 р. Наразі тривають активні воєнні дії. Відповідно до п. 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Згідно з п. 10.2 договору, під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Враховуючи наявність факту форс-мажорних обставин, належне виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, за даних умов для здійснення господарської діяльності.

Відповідач звертав увагу суду, що товариство наразі здійснює свою господарську діяльність в надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями та нестабільною ситуацією на ринках електричної енергії. Так, основним видом діяльності ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО є виробництво та продаж електроенергії. До складу компанії входять три теплові електростанції: Вуглегірська ТЕС (м. Світлодарськ, Бахмутський р-н., Донецька обл.); Зміївська ТЕС (смт. Слобожанське, Чугуївський р-н., Харківська обл.); Трипільська ТЕС (м. Українка, Обухівський р-н., Київська обл.). Відповідно до наказу Міністерства з реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р. (у редакції наказу № 193 від 26.08.2022 р.), Вуглегірська ТЕС та Зміївська ТЕС ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО є об`єктами інфраструктури, що знаходяться в територіальних громадах, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Наразі із трьох теплових електростанцій ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО обмежену діяльність проводить лише Трипільська ТЕС (із 6 блоків в роботі перебувають 2 теплові блоки). Наказом ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО № 24 від 22.02.2022 р. було змінено істотні умови праці та запроваджено на товаристві із 01.05.2022 р. по 31.10.2022 р. неповний робочий час - чотирьохденний робочий тиждень. Скрутне фінансове становище зумовило труднощі у виплаті заробітної плати працівникам. За наслідками фінансової діяльності ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО за перше півріччя 2022 р., чистий фінансовий збиток товариства становить ,00 грн., що підтверджується Балансом (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2022 р. за Формою № 1 та Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 перше півріччя 2022 р. за Формою № 2. З урахуванням зазначеного, на переконання відповідача, є відсутніми підстави для стягнення пені та 3% річних у зв`язку із форс-мажорними обставинами, однак у випадку, якщо суд дійде протилежного висновку, відповідач просить зменшити розмір пені та 3% річних в порядку ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, у зв`язку із перебуванням товариства у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями, та з урахуванням того, що основне зобов`язання було виконане в повному обсязі, а позивачем не було понесено жодних збитків.

Також 19.09.2022 р. ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО було подано заяву б/н, б/д (вх. № 12693/22 від 19.09.2022 р.) про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву, за змістом якої відповідач зазначав, що ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО у межах 16-ти денного терміну, визначеного в ухвалі про порушення провадження у даній справі, подає дане клопотання разом із відзивом на позовну заяву та просить суд задовольнити заяву ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, керуючись ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України.

29.09.2022 р. у судовому засіданні представник позивача надав суду відповідь на відзив № 1232 від 28.09.2022 р. (вх. № 13515/22 від 29.09.2022 р.), за змістом якої позивач просив суд не брати до уваги контррозрахунок пені відповідача при прийнятті рішення у даній справі, оскільки відповідач свідомо неправомірно зменшує період нарахування пені та 3% річних, обмеживши його 05.07.2022 р. Натомість у своєму розрахунку позивач робив розрахунок по 06.07.2022 р. включно, оскільки оплати боргу станом на 06.07.2022 р. не було. Відносно клопотання щодо зменшення пені з посиланням на баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2022 р., позивач зазначає, що послуги розподілу природного газу, вартість яких є предметом позову у даній справі, надавались виключно для Трипільської ТЕЦ. Відповідач у відзиві підтверджує ту обставину, що Трипільська ТЕЦ продовжувала працювати незалежно від дії воєнного стану. Фінансовий збиток відповідача у першому півріччі 2022 року не може слугувати підставою для зменшення пені, оскільки АТ Київоблгаз є стратегічним підприємством, яке, незважаючи на військові дії на території Київської області, продовжувало працювати та виконувати обов`язки щодо відновлення об`єктів газорозподільної системи, які постраждали внаслідок таких дій. При цьому, у відзиві відсутнє клопотання про зменшення пені до конкретного розміру.

Також позивач відзначав, що відповідач у своєму відзиві посилався на наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних із військовою агресією російської федерації проти України, однак таке посилання не підтверджене жодними доказами. За чинним законодавством особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України). Тобто звільнення від відповідальності можливе лише за неможливості виконання зобов`язань з об`єктивних причин - внаслідок випадку або непереборної сили. Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України за відсутності об`єктивних причин звільнення від відповідальності не допускається. Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 р. у справі № 913/785/17. Листом від 28.02.2022 р. Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 р., однак відповідач не надав суду доказів звернення до позивача про настання форс-мажорних обставин. Окрім того, у даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором, оскільки об`єкт відповідача, до якого надавались послуги розподілу природного газу, не знаходився на території безпосереднього ведення бойових дій та тимчасової окупації. Враховуючи зазначене, позивач просив задовольнити позовні вимоги АТ Київоблгаз, враховуючи сплату суми основного боргу.

У судовому засіданні 29.09.2022 р. представник позивача підтримував позовні вимоги, з урахуванням відповіді на відзив; представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши у судовому засіданні 29.09.2022 р. заяву відповідача б/н, б/д (вх. № 12693/22 від 19.09.2022 р.) про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, заслухавши позиції представників сторін, суд, без виходу до нарадчої кімнати, протокольною ухвалою залишив її без розгляду, з підстав, викладених в ухвалі суду від 29.09.2022 р.

02.11.2022 р. до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н, б/д (вх. № 15471/22 від 02.11.2022 р.), за змістом яких відповідач просив поновити ПАТ Центренерго пропущений строк на подання заперечення на відповідь на відзив; закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2885533,98 грн.; у випадку задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, зменшити їх розмір на 99%.

Дослідивши мотиви відповідача, викладені в клопотанні про поновлення строку на подання заперечень на відповідь на відзив, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для такого поновлення та без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, про що зазначено в ухвалі суду від 03.11.2022 р.

У судовому засіданні 03.11.2022 р. представники учасників процесу заявили суду про подання всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2022 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2022 р.

23.11.2022 р. до Господарського суду Київської області від АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз надійшли пояснення № 943 від 22.11.2022 р. (вх. № 17004/22 від 23.11.2022 р.), за змістом яких позивач зазначав, що сума основного боргу була сплачена відповідачем, однак пеня, 3% річних та судовий збір залишились неоплаченими. При цьому, позивач просив суд не брати до уваги контррозрахунок наданий відповідачем, а щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення пені та 3% річних на 99% позивач відзначив, що відповідач таким чином хоче уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Водночас, чинним законодавством не передбачена можливість зменшення 3% річних. Позивач також звертав увагу суду, що АТ «Київоблгаз» являється стратегічним підприємством, яке, не зважаючи на військові дії на території Київської області, продовжувало працювати та виконувати обов`язки щодо відновлення об`єктів газорозподільної системи, які постраждали внаслідок таких дій. Перше півріччя 2022 року АТ «Київоблгаз» завершило зі збитком у сумі 867516 тис. грн., що підтверджується Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2022 р. Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних із військовою агресією російської федерації проти України не підтверджене жодними доказами, оскільки відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором, адже спірним періодом є квітень - травень 2022 року. Об`єкт відповідача - Трипільська ТЕС, до якого надавались послуги розподілу природного газу не знаходився на території безпосереднього ведення бойових дій та тимчасової окупації, доказів того, що безпосередньо даний об`єкт зазнав руйнування також надано не було. До того ж, у своїх запереченнях відповідач підтверджує, що Трипільська ТЕС продовжує здійснювати свою діяльність.

У судовому засіданні 01.12.2022 р. позивач позовні вимоги підтримував в частині стягнення пені та 3% річних, а витрати зі сплати судового збору просив покласти на відповідача; представник відповідача просив суд відмовити в частині стягнення пені, 3% річних, а в разі задоволення цих вимог - зменшити їх розмір на 99%.

У судовому засіданні 01.12.2022 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.01.2016 р. між Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (Оператор ГРМ) та Публічним акціонерним товариством ЦЕНТРЕНЕРГО (споживач) був укладений Типовий договір розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 шляхом підписання Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.2 договору обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.1 договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

У відповідності з п. 6.8 договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем.

АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз, на виконання умов договору, надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у період з квітня 2022 року по травень 2022 року включно на загальну суму 2885533,98 грн., що підтверджується актами наданих послуг, а саме - № ОГЯ82014353 від 30.04.2022 р. на суму 1442767,01 грн., № ОГЯ82019046 від 31.05.2022 р. на суму 1442766,98 грн.

При цьому, за надані позивачем послуги, в порушення умов договору та норм чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі відповідач не розрахувався, у зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України Про ринок природного газу, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824 06.11.2015 р., постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 р. Про затвердження Типового договору розподілу природного газу.

Як передбачено статтею 1 Закону України Про ринок природного газу, суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (Кодексу ГРМ): договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі - побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі - для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника; надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом (пункт 6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі - побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як вказує позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду своїх зобов`язань за договором з оплати за розподіл природного газу не виконав належним чином, не здійснивши оплату у розмірі 2885533,98 грн.

Поряд з цим, відповідач до свого відзиву надав докази сплати основного боргу після звернення позивача до суду з даним позовом, а саме платіжні доручення № t.693 від 07.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн. та № t1694 від 14.07.2022 р. на суму 1445533,98 грн.

Таким чином, на момент прийняття судом рішення у даній справі спір щодо суми заборгованості в частині 2885533,98 грн. основного боргу є відсутнім, про що не заперечував і позивач.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 2885533,98 грн. припинив своє існування, суд дійшов висновку, що провадження у справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2885533,98 грн. підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 132813,62 грн. пені, а також 9605,27 грн. 3% річних, нарахованих за періоди прострочення оплат.

Відповідач, в частині вимог про стягнення пені та 3% річних заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з підстав того, що 24.02.2022 р. виникли обставини непереборної сили, що передбачені в п.п. 10.1, 10.2 договору, якими встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні і невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. №2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Приписами ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно з ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 р. № 40(3) (з наступними змінами).

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Оцінюючи лист ТПП України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 в контексті правил засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд відзначає, що вказаний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 р. не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Таким чином, використання листа ТПП України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України має супроводжуватися іншими доказами на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином.

Суд також звертає увагу на те, що п. 10.3 договору погоджено, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів, з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства, а п. 10.4 договору передбачено, що засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім, відповідачем у даній справі не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (зокрема, відповідного сертифікату Торгово-промислової палати).

З урахуванням зазначеного, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Відтак, твердження відповідача про неможливість своєчасного виконання зобов`язання та про наявність підстав для звільнення від відповідальності у вигляді сплати пені та 3% річних з причин настання форс-мажорних обставин, а саме - з початком військової агресії російської федерації проти України та введенням військового стану, не є у даному випадку належно обґрунтованим.

Зокрема, відповідачем не доведено належними засобами доказування обставину звернення до органів ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) щодо неможливості виконання грошового зобов`язання за договором розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р. та видачі органами ТПП сертифікату про такі обставини.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі, порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто зазначені в листі ТПП України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 форс-мажорні обставини, за висновком суду, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскільки форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, і стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому заперечення відповідача в цій частині підлягають відхиленню як необґрунтовані та недоведені.

Крім того, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в частині заявленої до стягнення пені, зазначаючи про те, що при обрахунку позивачем було помилково визначено дату початку прострочення за одним з актів наданих послуг.

Слід зазначити, що в силу вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, за умовами укладеного сторонами договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором (п. 8.2 договору).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені було визначено позивачем в сумі 132813,62 грн., нарахованій на заборгованість відповідача щодо кожного акту наданих послуг окремо, а саме з 11.05.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442676,00 грн. в сумі 83403,79 грн., з 11.06.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн. в сумі 49409,83 грн.

Як вбачається з розрахунку позивача, він був зроблений невірно з наступних підстав.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як було встановлено сторонами у п. 8.2 договору, нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

З матеріалів справи слідує, що першим робочим днем за останнім днем граничного строку оплати за травень (10.06.2022 р., п`ятниця) є 13.06.2022 р. (понеділок).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вірний розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 130837,22 грн., у тому числі за період з 11.05.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442676,00 грн. в сумі 83403,79 грн., з 13.06.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн. в сумі 47433,43 грн., у зв`язку з чим вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 9605,27 грн. 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 9605,27 грн., нараховані на заборгованість відповідача щодо кожного акту наданих послуг окремо, у тому числі за період з 11.05.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442676,00 грн. в сумі 6640,68 грн., з 11.06.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн. в сумі 2964,59 грн.

За розрахунком суду, 3% річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 9486,69 грн., а саме: за період з 11.05.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442676,00 грн. в сумі 6640,68 грн., з 13.06.2022 р. до 06.07.2022 р. на суму 1442766,98 грн. в сумі 2846,01 грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних в порядку ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України на 99%, у зв`язку із перебуванням товариства у надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями, та з урахуванням того, що основне зобов`язання було виконане в повному обсязі, а позивачем не було понесено жодних збитків.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення стягуваних сум пені та 3% суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі - вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Оцінивши доводи сторін по справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо зменшення розміру пені, врахувавши майновий стан обох сторін та виходячи з балансу їх інтересів, суд дійшов висновку про відсутність виключних обставин для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору від 01.01.2016 р. розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 в розмірі 130837,22 грн. на 99%, оскільки розмір стягуваної неустойки є співмірним до розміру заборгованості (основного боргу, яка існувала на момент звернення з позовом до суду).

Крім цього, судом враховано, що несвоєчасність здійснення оплати контрагентами прямо перешкоджає виконанню позивачем своїх обов`язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з розподілу природного газу для інших споживачів природного газу.

Щодо посилання відповідача на скрутне фінансове становище, що підтверджується Балансом ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2022 р., а також на те, що відповідно до наказу Міністерства з реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р. (у редакції наказу № 193 від 26.08.2022 р.), Вуглегірська ТЕС та Зміївська ТЕС ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО є об`єктами інфраструктури, що знаходяться в територіальних громадах, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та, що із трьох теплових електростанцій ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО обмежену діяльність проводить лише Трипільська ТЕС (із 6 блоків в роботі перебувають 2 теплові блоки), суд відзначає, що, як свідчать матеріали справи, послуги з розподілу природного газу, неоплачена вчасно вартість яких була предметом позову у даній справі, надавались саме для Трипільської ТЕС, яка продовжувала працювати незалежно від дії воєнного стану.

Крім того, Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Київоблгаз є стратегічним підприємством на території Київської області, яке продовжує працювати та виконувати свої обов`язки. При цьому, як слідує з матеріалів справи, перше півріччя 2022 року АТ «Київоблгаз» також завершило зі збитком, що підтверджується Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2022 р.

З огляду на зазначене, підстави для зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача у даній справі пені суд вбачає відсутніми.

Щодо зменшення 3% річних слід зазначити, що за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання ст. 625 ЦК україни, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16).

Відповідно, чинним законодавством не передбачено можливості для зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних, і клопотання відповідача про зменшення стягуваної суми 3% річних є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Київоблгаз у даній справі підлягають частковому задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи документів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача зазначав, що позивач просить витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що суму основного боргу в розмірі 2885533,98 грн. відповідач сплатив вже після звернення позивача з позовом до суду, розподіл судових витрат повинен здійснюватися з урахуванням зазначеної обставини.

Отже, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Закрити провадження у справі № 911/1080/22 за позовом Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Київоблгаз до Публічного акціонерного товариства ЦЕНТРЕНЕРГО про стягнення стягнення 3027952,87 грн. заборгованості за договором розподілу природного газу № 09420MPR19CP016 від 01.01.2016 р., у тому числі 2885533,98 грн. основного боргу, 132813,62 грн. пені, 9605,27 грн. 3% річних, в частині стягнення основного боргу у розмірі 2885533 (два мільйони вісімсот вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять три) грн. 98 коп., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Решту позовних вимог задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства ЦЕНТРЕНЕРГО (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код 22927045) на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, код 20578072) 130837 (сто тридцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 22 коп. пені, 9486 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 69 коп. 3% річних, 45387 (сорок п`ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 87 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.12.2022 р.

Суддя В.М. Бабкіна