ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Дніпро Справа № 904/9616/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ярошенко В.І.) від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - Дніпровська міська рада, м. Дніпро

про стягнення збитків за пільгові перевезення пасажирів залізничним транспортом, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради про стягнення збитків за пільгові перевезення пасажирів залізничним транспортом у розмірі 13 653 723,98 грн. за період 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю стягнення збитків за пільгові перевезення пасажирів залізничним транспортом, утворених внаслідок покладання на відповідача обов`язку компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти за перевезення пільгової категорії населення у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - Дніпровська міська рада, про стягнення збитків за пільгові перевезення пасажирів залізничним транспортом за період 2019 року відмовлено повністю, судові витрати у розмірі 204 805,90 грн. покладено на позивача.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на те, що Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради здійснює повноваження головного розпорядника коштів у галузі транспорту та транспортної інфраструктури, тому саме Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги з перевезення особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. У зв`язку із зазначеним апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради є неналежним відповідачем у цій справі.

Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність наявності укладеного між позивачем та відповідачем договору як обов`язкової умови для здійснення компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд. Так, на переконання апелянта відсутність укладеного між позивачем та відповідачем відповідного договору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні, оскільки цей обов`язок виникає у відповідача безпосередньо із законів України і не залежить від волевиявлення сторін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.11.2022р.

Представником Дніпровської міської ради та Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради подано відзиви на апеляційну скаргу позивача, згідно з якими відповідач та третя особа заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вважають рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача та третьої особи зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" внесені зміни зокрема до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, згідно з якими з вказаних норм виключені положення щодо субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, до яких віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, та положення, якими компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян було віднесено до переліку державних програм соціального захисту. Крім того, статтею 91 Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих. У зв`язку з наведеними нормами Бюджетного кодексу України (зокрема змін до нього), а також враховуючи відсутність необхідного рішення Дніпровської міської ради про здійснення видатків з місцевого бюджету на покриття гарантованих державою пільг з послуг перевезення залізничним транспортом відповідач вважає, що у нього відсутній обов`язок з компенсації вказаних збитків позивачу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022р. оголошено перерву у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 05.12.2022р.

У судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач надає послуги перевезення пасажирів залізничним транспортом, окремі категорії громадян користуються відповідними пільгами при користування залізничним транспортом, зокрема, пільговими тарифами.

За даними позивача у межах м. Дніпро (Дніпровської міської ради) розташовані залізничні станції, на яких продають квитки пасажирам залізничного транспорту: РПЧ-1 Дніпропетровськ, Дніпропетровськ, Горяїнове, Сухачівка, Зустрічна, НД Вузол, Нижньодніпровськ, Дніпропетровськ Південний.

Рішенням Дніпровської міської ради від 24.02.2021 № 94/4 на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі листа Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради від 19.02.2021 вх. № 8/930, з метою приведення актів міської ради у відповідність до вимог чинного законодавства міська рада затвердила Положення про департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради та визнала таким, що втратило чинність, рішення міської ради від 20.05.2020 № 67/57 "Про затвердження Положення про департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради".

Згідно положення затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24.02.2021 № 94/4 Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (далі - Департамент) є виконавчим органом Дніпровської міської ради відповідно до рішень міської ради від. 16.03.2016 № 7/3 "Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів" (зі змінами), від 08.06.2016 № 26/9 "Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів шляхом викладення у новій редакції", від 10.02.2021 № 6/3 "Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, загальної чисельності працівників Дніпровської міської ради та її виконавчих органів". Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в Державній казначейській службі України, бланки, штамп, печатку встановленого зразка із зображення Державного Герба України і своїм найменуванням. Департамент відповідно до визначених завдань стосовно організації пасажирських перевезень, розвитку транспортної інфраструктури, будівництва метрополітену має повноваження забезпечення виконання функцій головного розпорядника бюджетних коштів галузі транспорту та транспортної інфраструктури.

Позивач звертався до відповідача з листами про направлення відповідачеві пакету документів, необхідних для приймання на облік та відшкодування витрат, які понесла регіональна філія "Придніпровська залізниця" під час перевезень пільгової категорії громадян (лист від 12.02.2019 № 01/21-ДМС арк. с. 32, том 1, лист від 12.03.2019 № 01/39-ДМС-1 арк. с. 42, том 1, лист від 10.04.2019 № 01/53-ДМС-1 арк. с. 53, том 1, лист від 15.05.2019 № 01/119-ДМЛ-1 арк. с. 63, том 1, лист від 24.06.2019 № 01/137-ДМЛ-1 арк. с.73, том 1, лист від 23.07.2019 № 01/142-ДМЛ-1 арк. с. 83, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/125-ДМЛ-1 арк. с. 97, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/123-ДНЛ-1 арк. с. 107, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/127-ДНЛ-1 арк. с. 117, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/130-ДНЛ-1 арк. с. 127, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/131-ДНЛ-1 арк. с. 136, том 1, лист від 08.10.2021 № 01/133-ДНЛ-1 арк. с. 147, том 1).

Відповідно до облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів (за окремими категоріями пільговиків), за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень грудень 2019 року позивач недоотримав 13 653 723,98 грн., а саме:

- облікова форма (учасники бойових дій 5 кат.): 9 105 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 288 512,36 грн;

- облікова форма (пенсіонери 1 кат.): 476 000 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 11 900 809,60 грн.;

- облікова форма (інваліди 2 кат): 35 816 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 962 177,67 грн.;

- облікова форма (діти з багатодітних сімей 3 кат.): 7 360 оформлених пільгових документів на загальну суму 206 123,58 грн.;

- облікова форма (чорнобильці 1,2 категорії): 2 631 оформлених пільгових документів на загальну суму 279 063,71 грн.

На підтвердження даних, внесених у наведені облікові форми, позивач надав копії контрольних касових стрічок, змінних звітів касира по типах пільг за 2019 рік.

Отже, за розрахунками позивача його збитки з компенсації за надані послуги пільговим категоріям громадян за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 становить 13 653 723,98 грн.

Відповідач не відшкодував позивачу вказані витрати за перевезення пільгових категорій громадян, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Також, судом враховано, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами даної справи договору на компенсацію понесених витрат на пільгове перевезення громадян.

Судова колегія апеляційного господарського суду в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Таким чином, норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відтак, обслуговуючи категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, Держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), у якому було визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Позивач просить стягнути з відповідача Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, збитки за пільгові перевезення громадян за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 на суму 13 653 723,98 грн.

Отже, спірні правовідносини виникли у 2019 році.

Пунктом 3 Порядку № 256 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі головні розпорядники коштів).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 2019 рік Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради не був органом, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами у господарському процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Дослідивши матеріали справи, з огляду на те, що відповідач не є головним розпорядником коштів, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення, судова колегія констатує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради є неналежним відповідачем у даному спорі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Водночас, судова колегія має зазначити і на інші підстави для відмови у позовних вимогах позивача у даному спорі.

Так, статтею 4 Бюджетного кодексу України визначено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Стаття 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

До 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України).

Проте, абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 виключено на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України визначено видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (підпункт "ґ" пункту 3 частини першої статті 91).

У статтю 102 Бюджетного кодексу України також були внесені зміни на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016. Так, з 01.01.2017 з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (частину п`яту статті 102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону від 20.12.2016 N 1789-VIII).

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 № 1789-VIII внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Названий Закон набрав чинності з 01.01.2017.

Зокрема, внесено зміни до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими частину п`ять статті 102 (щодо субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, до яких віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян) виключено, та з підпункт "б" пункту 4 частини 1 статті 89 виключено абзац 5, яким компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян було віднесено до переліку державних програм соціального захисту.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Порядок № 256 був розроблений відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, до якої, як було зазначено, 20.12.2016 були внесені зміни.

Отже, на момент звернення з позовом у даній справі законодавство, яке просить застосувати позивач до спірних правовідносин втратило свою чинність та у 2019 році воно вже не регулювало спірні правовідносини.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необхідності застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 904/94/19, оскільки висновки суду в цій постанові зроблені відповідно до законодавства, яке було чинним на момент розгляду вказаної справи, а предметом спору була заборгованість за період 2016 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 по справі № 904/138/21.

У вказаній постанові Верховний Суд також звертав увагу на те, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України від 04.07.96 N 273/96-ВР "Про залізничний транспорт", відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

У даному випадку, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами даної справи договору на компенсацію понесених витрат на пільгове перевезення громадян, на що також звертав увагу суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Матеріали справи не містять доказів прийняття Дніпровською міською радою відповідного рішення щодо введення відповідних пільг. Бюджетом Дніпровської міської територіальної громади кошти на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян не передбачені.

Закон України від 20.12.2016 N 1789-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" доповнив пунктом 204 частину 1 статті 91 Бюджетний кодекс України.

Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, й пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним пунктом 204 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України.

Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись.

Тобто, кожна рада сама вирішує, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у даній справі.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 307 209,00 грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2022р. у справі № 904/9616/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 19.12.2022 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз