ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/699/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Підлипенського Д.В. - довіреність №469-У від 21.12.2021;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України"

до Приватного підприємства "Іваницька Т.В."

про стягнення 18484,33 грн

Дочірнє підприємство "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Іваницька Т.В." 18484,33 грн, з яких: 12573,53 грн основного боргу, 2478,72 грн пені, 880,15 грн штрафу, 2277,70 грн інфляційних та 274,23 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на невиконання відповідачем умов договору №50086 купівлі-продажу стисненого природного газу (метан) з використанням пластикових карток онлайн від 05.08.2021.

Ухвалою від 09.09.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.10.2022.

22.09.2022 до суду, з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", повернулась копія ухвали від 09.09.2022, яка направлялася відповідачу.

Ухвалою від 04.10.2022 відкладено судове засідання на 02.11.2022 та повідомлено відповідача про судове засідання поштою, електронною поштою та шляхом розміщення оголошення на сайті Господарського суду Житомирської області (а.с.100).

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/699/22 в судове засідання 02.11.2022 не вносилась.

Ухвалою від 11.11.2022 суд призначив судове засідання на 06.12.2022.

22.11.2022 на адресу суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", повернулася копія ухвали від 11.11.2022, яка направлялась відповідачу за його юридичною адресою.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що адреса відповідача відповідає вказаній у позовній заяві.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція неодноразово направлялась відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Також суд враховує, що саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Крім того, суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ.

Водночас, суд вживав додаткові заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце призначених судових засідань у справі, шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Господарського суду Житомирської області (а.с. 95, 100).

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2021 між Приватним підприємством "Іваницька Т.В." (покупець, відповідач) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (продавець, позивач) було укладено договір №50086 купівлі-продажу стисненого природного газу (метан) з використанням пластикових карток онлайн.

Позивач вказав, що в порушення умов Договору, відповідач не оплатив отриману продукцію, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на час звернення до суду склала 12573,53 грн.

Пояснив, що направлена 14.02.2022 на адресу відповідача вимога про сплату заборгованості, залишена останнім без відповіді та задоволення (а.с. 64-65).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 2478,72 грн пені, 880,15 грн штрафу, 2277,70 грн інфляційних та 274,23 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 193, 232 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 530, 611, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов за підставами пред`явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює спірні відносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №50086 купівлі-продажу стисненого природного газу (метан) з використанням пластикових карток онлайн від 05.08.2021 (а.с. 8-15).

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 1,2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1 Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця продукцію (код згідно ДК 021:20-6 Газове паливо) на АГНКС з ПК, а покупець зобов`язується прийняти у власність продукцію та повністю оплатити її вартість в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 3.6 Договору, загальна сума договору складається із загальної вартості продукції, відпущеної за цим договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору, покупець здійснює оплату продукції, отриманої у розрахунковому періоді, який дорівнює 7 (сім) облікових (газових) діб, протягом 3 (трьох) банківських днів, що йдуть за відповідним розрахунковим періодом, але не п і з н і ш е 14 (чотирнадцятого) числа місяця, що слідує за місяцем отримання продукції. Обліковою (газовою) добою вважається період часу з 07:00 (за київським часом) дня до 07:00 (за київським часом) наступного дня.

Оплата продукції здійснюється покупцем згідно Договору або рахунку-фактури (п. 4.3 Договору).

Підставою для визначення та проведення фінансових взаєморозрахунків між покупцем і продавцем за фактично відпущену продукцію у розрахунковому періоді є дані фіскальних чеків, які підтверджують відпуск продукції продавцем покупцю протягом Розрахункового періоду. На підтвердження фактично відпущеної продавцем покупцю продукції у звітному місяці продавцем один раз на місць, останньою датою місяця, оформляється акт приймання-передачі на всю отриману покупцем протягом такого звітного місяця продукцію за формою, що розміщена на сайті продавця www.ukravtogaz.com (п. 4.7. Договору).

Отриманий обсяг продукції за Звітний місяць визначається кількістю фактично реалізованої продукції, відпуск якої зареєстрований касовим апаратом, із зазначенням відповідного номеру ПК, на підставі даних касових апаратів (п. 6.3. Договору).

Сторони для оформлення передачі продукції щомісячно, у порядку, передбаченому цим Договором підписують акт приймання-передачі продукції (п. 6.4. Договору).

Право власності на продукцію переходить від продавця до покупця в момент реєстрації відпуску продукції на касовому апараті (п. 6.5 Договору).

Згідно п. 8.1.3. Договору, покупець зобов`язався вести облік та контроль фіскальних чеків, які були ним отримані на АГНКС.

Відповідно до п. 13.1 Договору, останній набуває чинності з дати підписання та діє до 31.12.2021. У випадку, якщо за тридцять календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна із сторін не отримає від іншої сторони письмового повідомлення про бажання припинити дію договору, термін дії договору продовжується на кожен наступний календарний рік.

Суд встановив, що на виконання умов Договору, у серпні-листопаді 2021 позивач відпустив, а відповідачем отримав продукцію, обумовлену Договором на загальну суму 663253,02 грн, що вбачається з реєстру фіскальних чеків за Договором від 05.08.2021 №50086 (а.с. 37-62) та підтверджується фіскальними чеками та підписаними сторонами Актами приймання-передачі пластикових карток за Договором (а.с. 16-62).

Банківською випискою по рахунку (а.с.63) підтверджено, що відповідач частково розрахувався за отриману продукцію на суму 650679,49 грн, внаслідок чого заборгованість останнього склала 12573,53 грн (663253,02 грн - 650679,49 грн), з яких 11463,93 грн - заборгованість за передану у жовтні 2021 продукцію, 1109,60 грн - за передану у листопаді 2021 продукцію.

Відповідно, згідно п. 4.1 Договору, відповідач зобов`язаний був сплатити вартість поставленої у жовтні 2021 продукції до 14.11.2021, а поставленої у листопаді 2021 - до 14.12.2021.

Враховуючи, що як у визначені Договором строки, так і на час розгляду справи в суді, розрахунків відповідач не провів, позовні вимоги в частині стягнення 12573,53 грн основного боргу є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У 9.1 Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати продукції покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми грошових коштів, щодо оплати яких було допущено прострочення, а за прострочення оплати понад 10 (десять) календарних днів покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 7% від суми грошових коштів, щодо оплати яких було допущено прострочення.

Суд враховує, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України. нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, я к щ о і н ш е не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, у п. 12.3. Договору, сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, а т а к о ж с т р о к , п р о т я г о м я к о г о с т о р о н и м о ж у т ь з д і й с н ю в а т и н а р а х у в а н н я ш т р а ф і в, п е н і, відсотків річних, інфляційних нарахувань встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років.

Тобто, у п. 12.3. Договору, сторони, за домовленістю, збільшили як строк позовної давності, так і період нарахування штрафних санкцій, у тому числі й пені, за неналежне виконання зобов`язань - до 5 років.

За розрахунком позивача (а.с. 67-69), пеню у розмірі 2478,72 грн нараховано:

- за період з 15.11.2021 по 14.12.2021, на суму боргу у розмірі 11463,93 грн, що складає 161,75 грн;

- за період з 15.12.2021 по 09.08.2022, на суму боргу у розмірі 12573,53 грн, що складає 2316,97 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні у розмірі 2369,41грн, позивач нарахував за листопад 2021 року на суму боргу у розмірі 11463,93 грн, що складає 91,71 грн, та за період з грудня 2021 по червень 2022 на суму боргу 12573,53 грн, що складає 2277,70 грн.

Три відсотки річних у розмірі 274,23 грн нараховано за період з 15.11.2021 по 14.12.2021 на суму боргу у розмірі 11463,93 грн, що складає 28,27 грн, та за період з 15.12.2021 по 09.08.2022 на суму боргу 12573,53 грн, що складає 245,96 грн.

За розрахунком позивача (а.с. 69) 880,15 грн 7% штрафу нараховано: на суму боргу у розмірі 11463,93 грн - 802,4751 грн та на суму боргу у розмірі 1109,60 грн - 77,672 грн.

Перевіривши за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон" розрахунки пені, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних, у межах заявленого періоду, суд встановив, що останні є арифметично вірними, обґрунтованим, тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню на суму 18484,33 грн, з яких 12573,53 грн основного боргу, 2478,72 грн пені, 880,15 грн штрафу, 2277,70 грн інфляційних та 274,23 грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Іваницька Т.В. (10029, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 86, ід. номер 37055825) на користь "Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича - Барського, буд. 2, ід. код 36265925):

- 12573,53 грн основного боргу;

- 2478,72 грн пені;

- 880,15 грн штрафу;

- 2277,70 грн інфляційних;

- 274,23 грн 3% річних;

- 2481,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).