ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2022 р. м. Київ Справа № 911/80/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство»

прo стягнення 357 109,48 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

прокуратури: Качкалда В.В.

позивача1: не з`явився

позивача2: не з`явився

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу (надалі позивачі) до Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» (надалі відповідач) прo стягнення 357 109,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі № 911/80/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2022 року повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 17.03.2022 року, не відбулося. Підготовче засідання у справі № 911/80/22 призначено на 17.05.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2022 року підготовче засідання у справі № 911/80/22 перенесено на 07.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.06.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 06.06.2022 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 21.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 16.06.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.06.2022 року про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву б/н від 15.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 11.08.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 24.06.2022 року від позивача2 надійшла відповідь на відзив б/н від 20.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.06.2022 року від позивача1 надійшло клопотання № 1421/02-17-1 від 23.06.2022 року про розгляд справи без участі представника.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.06.2022 року від прокуратури надійшла відповідь на відзив № 51-1826вих-22 від 24.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 04.07.2022 року від позивача2 надійшла відповідь на відзив б/н від 29.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 11.08.2022 року відповідачем подано клопотання б/н від 11.08.2022 року про витребування у Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області доказів (матеріалів кримінального провадження за заявою Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство»), яке відхилено судом як безпідставне та необґрунтоване, оскільки позов пред`явлено до Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» як відповідальної особи.

У підготовчому засіданні 11.08.2022 року оголошено перерву на 08.09.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 07.09.2022 року від позивача1 надійшло клопотання № 1900/02-17 від 07.09.2022 року про розгляд справи без участі представника.

До канцелярії Господарського суду Київської області 08.09.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 08.09.2022 року про відкладення розгляду справи, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 08.09.2022 року та клопотання б/н від 07.09.2022 року про витребування у Державної екологічної інспекції Столичного округу доказів (інформації стосовно дати, з якої їй стало відомо про незаконну порубку дерев на землях, які знаходяться в постійному користуванні Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство»), яке відхилено судом як безпідставне та необґрунтоване.

У підготовчому засіданні 08.09.2022 року представники прокуратури та позивача2 позовні вимоги підтримали. Представники позивача1 та відповідача у підготовче засідання 08.09.2022 року не з`явилися.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 08.09.2022 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 22.09.2022 року.

В судовому засіданні 22.09.2022 року представник прокуратури позовні вимоги підтримав, представники позивачів та відповідача в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 22.09.2022 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Бориспільська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради, Державної екологічної інспекції Столичного округу до Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» про відшкодування збитків державі, заподіяних незаконною порубкою дерев з наступних підстав.

Під час реалізації представницьких повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Бориспільською окружною прокуратурою встановлено, що 15.04.2020 року працівниками лісової охорони ДП «Бориспільський лісгосп» виявлено факт незаконної рубки дерев на землях, які знаходяться в постійному користуванні ДП «Бориспільський лісгосп» Кийлівського лісництва, а саме:

- в кварталі 67 виділ 10 виявлено рубку 75 дерев на суму 357 109,48 грн.

Розрахунок збитків спричинених рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту у Кийлівському лісництві здійснено інженером охорони та захисту лісу ДП «Бориспільський лісгосп» Бобик М.М. згідно постанови Кабінету міністрів України від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії І-КВ №001211, виданого на підставі рішення Бориспільської райдержадміністрації від 15.04.2004 року № 301, ДП «Бориспільський лісгосп» є постійним користувачем земельної ділянки площею 2308,1000 га, розташованої в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У відповідності до п.3.1 статуту ДП «Бориспільське лісове господарство» (далі - Статут) підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Відповідно до п. 3.2.2 Статуту основним напрямком діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» Головурівська сільська рада входить до складу Вороньківської об`єднаної територіальної громади.

Подаючи даний позов про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, прокурор виходить з того, що обов`язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України покладено на відповідача як на постійного лісокористувача.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, яка регулює основні вимогами щодо ведення лісового господарства, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захцст від шкідциків І хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За приписами статей 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Однак, у порушення зазначених нормативних приписів відповідач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України регламентовано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Майстер лісу ДП «Бориспільське лісове господарство» згідно посадової інструкції майстра лісу, чинної на час виявлення порушень лісового законодавства, зобов`язувався забезпечувати охорону лісових насаджень в закріпленому обході від незаконної рубки лісу (п.3.26. Посадової інструкції майстра лісу ДП «Бориспільське лісове господарство».

Внаслідок неналежного виконання працівниками ДП «Бориспільське лісове господарство» обов`язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок, навколишньому природному середовищу заподіяно збитки.

Таким чином, ДП «Бориспільське лісове господарство», як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно з нормами ст. 105 Лісового кодексу України, ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» вчинення відповідачем зазначених правопорушень (порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів) є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди.

Таким чином, оскільки, лісокористувач не забезпечує охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допускає самовільну вирубку лісу, чим заподіюється матеріальна шкода лісовому фонду України, вказане є підставою для стягнення з відповідача суми завданої шкоди.

В ході розгляду спору відповідач - Державне підприємство «Бориспільське лісове господарство» подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував.

В обгрунтування заперечень проти позову посилався на відсутність у прокуратури достатніх підстав та повноважень на подання даного позову, оскільки прокурором не обгрунтоване представництво інтересів Вороньківської сільської ради, яка не мала інформації про незаконну рубку, тому не могла відреагувати.

З приводу вищенаведених доводів відповідача суд зазначає, що відсутність у Вороньківської сільської ради інформації про незаконну рубку дерев не звільняє її від обов`язку контролювати належне їй майно комунальної власності. Зауваження щодо здійснення прокуратурою представницьких функцій жодним чином не спростовують по суті виявлених порушень та підстав для стягнення з відповідача шкоди.

Також відповідач в заперечення позовних вимог зазначив про відсутність в його діях складу правопорушення, необхідного для застосування відповідальності за бездіяльність у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. Стверджує, що забезпечення охорони лісу хоча і входить до обов`язків постійних лісокористувачів, однак неналежна охорона лісу не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереженням лісу. Саме особа, визнана винною у незаконній рубці лісу, зобов`язана буде нести відповідальність за такі дії та відшкодовувати шкоду.

Під час розгляду спору суд враховує наступні обставини та норми законодавства.

Статтями 5, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню використання на території України. Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Згідно з ст. 9 Лісового кодексу України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями ст. 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч. ч 1-2 ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до статті 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 ст. 16 Цивільного кодексу України унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Слід зауважити, що ст. 1166 Цивільного кодексу України, встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої «деліктної шкоди». Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником і завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Щодо складу правопорушення, суд зазначає, що неправомірність поведінки може полягати в діях чи бездіяльності, які призвели до завдання шкоди. Так само вина, може виражатись у формі умислу чи необережності (недбалості).

У даному випадку, мова йде про шкоду/збитки, яку завдано саме у зв`язку з недотриманням вимог закону (природоохоронного законодавства) і відповідно в силу прямої вказівки закону настає відповідальність у вигляді шкоди.

Частина 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Як вбачається з вищезазначених статей Лісового кодексу України, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодних пояснень та доказів щодо запровадження та виконання комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.09.2018 року у справі № 909/976/17, постанові Верховного Суду 18.02.2019 року у справі № 926/869/18 від 24.02.2021 року у справі № 906/366/20.

Суд критично оцінює посилання відповідача на подвійність відповідальності та необхідність стягнення шкоди саме з безпосередньо винної особи у разі її встановлення, оскільки винна особа має встановлюватись в межах кримінального переслідування і в разі її встановлення підлягає перш за все кримінальній відповідальності. Збитки за своєю правовою природою мають не санкційний, а компенсаційний характер, тому під час вирішення питання про відшкодування винною особою заподіяної державі шкоди, відповідач, як особа, яка цю шкоду відшкодувала, має можливість скористатись правом регресу.

У позові заявлено до відшкодування шкоду, заподіяну незаконними рубками дерев на території відповідача, що виявлено вході перевірки і відповідачем не спростовано. Обов?язок відповідного відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком виявлених фактів незаконно вирубаних дерев і розраховується на підставі відповідної Методики в залежності від вартості кожного дерева. Тому, за встановленого факту рубки дерев, інші питання оформлення та застосування Акту перевірки не підлягають дослідженню в даному спорі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145 Конституції України).

Дана позовна заява подається прокуратурою як захід прокурорського реагування з метою захисту інтересів держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Позивача повідомлено про представництво інтересів держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області у даній справі.

Таким чином, прокурором встановлено порушення інтересів держави, а Вороньківська сільська рада, як орган місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює захист цих інтересів, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обгрунтовує підстави здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави та пред`явлення цієї позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів. держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Державній екологічній інспекції, як сцеціально уповноваженому органу з питань екології та природних ресурсів, надано право здійснювати контроль за використанням та охороною земель, надр, лісів та дотриманням норм екологічної безпеки.

Державна екологічна інспекція Столичного округу відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом державної екологічної інспекції України № 253 від 01.06.2021 року, в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, зокрема, про охорону, захист, використання лісів.

При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід, врахувати приписи ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та вимоги п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів - 20 відсотків.

З огляду на встановлений факт порушення лісового законодавства та наявність у прокуратури повноважень на подання позову з метою захисту інтересів держави, відсутні підстави стверджквати, що подана прокуратурою позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позовні вимоги Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу до Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» прo стягнення 357 109,48 грн. доведені, обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню шляхом стягнення 107 132,84 грн. (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України, 71421,90 грн. (20%) до спеціального фонду Київського обласного бюджету, 178 554,74 грн. (50%) на користь фонду охорони навколишнього природного середовища.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу до Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» прo стягнення 357 109,48 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» (08324, Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Лісова, 1, ) 357109, 48 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, шляхом перерахування:

- 107132,84 грн. (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України;

- 71421,9 грн. (20%) до спеціального фонду Київського обласного бюджету;

- 178554,74 грн. (50%) на користь фонду охорони навколишнього природного середовища.

3. Стягнути з Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» (08324, Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Лісова, 1, ) на користь прокуратури Київської Області судовий збір в сумі 5356,64 грн. за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; ; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; МФО 820172; рахунок отримувача UA 0015641.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 15.12.2022 року