РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022Справа № 910/8044/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Відіей Груп"

про визнання недійсним договору, припинення обтяження та вилучення запису з реєстру

Представники:

від позивача: Пекар А.О.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Сподін В.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Банк «Український капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» про визнання недійсним договору, припинення обтяження та вилучення запису з реєстру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що укладення між відповідачами Договору застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020 до Договору фінансової поворотної допомоги (позики) №01/06/20 від 01.06.2020, порушує права позивача, як кредитора ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» за Кредитним договором №40кл-15 від 19.10.2015, з огляду на що позивач просить суд визнати недійсним Договір застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020, припинити обтяження реєстраційний номер 27835902 та вилучити запис з реєстру.

26.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшов супровідний лист з додатком - доказом сплати судового збору.

За змістом ст. 176. Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 04.10.2022.

14.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив.

28.09.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.10.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

У підготовче засідання 04.10.2022 прибули представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 в підготовче засідання не прибули.

Представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.11.2022.

У підготовче засідання 01.11.2022 прибули представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 в підготовче засідання не прибули.

Представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів, представник відповідача 2 проти задоволення клопотання позивача заперечив.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Так, у клопотанні позивач просить суд витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки, з інформацією щодо того, яке підприємство (установа, організація; найменування код за ЄДРПОУ) сплачувало обов`язкові платежі та збори за ОСОБА_1 (індивідуальний номер платника податків: НОМЕР_1 ), як за найманого працівника за період з 01.01.2017 рік по дату надання відповіді на ухвалу суду.

Обґрунтовуючи клопотання, позивач зазначає, що відповідачі є пов`язаними особами, обставину їх пов`язаності доводить, зокрема, те, що ТОВ «Відіей Груп» є саме тією особою, що здійснює юридичний супровід діяльності ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд». Так, адвокат ОСОБА_1, який є найманим працівником ТОВ «Відіей Груп» здійснював представництво інтересів ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» у судовій справі № 910/11124/19. Відтак, з метою підтвердження працевлаштування ОСОБА_1 та відповідно пов`язаності відповідачів, необхідним є витребування зазначених вище доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 ГПК України).

Так, клопотання про витребування доказів подано позивачем поза межами строку, визначено ч. 2 ст. 80 ГПК України, разом з тим, у позові АТ «Банк «Український капітал» зазначало, що позивач направив запит до управління Пенсійного фонду України про отримання відповідної інформації та станом на дату подання позову, відповідь на запит не надходила, тому, докази будуть подані до суду відразу після їх отримання позивачем.

З огляду на викладене, оскільки, управлінням Пенсійного фонду України не було надано позивачу запитувані документи, суд визнає поважними причини пропуску строку на подачу клопотання про витребування доказів та розглядає зазначене клопотання по суті.

Частиною 1 статті 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Разом з тим, позивачем не доведено, що докази які він просить витребувати доводять обставини, що входять в предмет доказування (тобто, підлягають встановленню при ухваленні судового рішення) та те, що зазначені позивачем обставини не можуть бути підтверджені іншими доказами, які вже були подані чи можуть бути подані позивачем, відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів та відмовив у його задоволенні.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.11.2022.

У підготовче засідання 22.11.2022 прибули представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні 22.11.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2022.

У судове засідання 06.12.2022 прибули представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 в судове засідання не прибули.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 06.12.2022, за відсутності представника відповідача 1, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 06.12.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2 та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» (відповідач 1; позичальник; заставодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» (відповідач 2; позикодавець; заставодержатель) укладено Договір фінансової поворотної допомоги (позики) № 01/06/20 (далі - Договір позики), пунктом 1.1 якого визначено, що позикодавець зобов`язаний передати позичальнику грошові кошти, в якості поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 9 000 000,00 грн, а останній зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики, поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується).

Разом з тим, на забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 01.06.2020 між відповідачами укладено Договір застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З (далі - Договір застави), згідно з п.п. 1.1 та 1.2 якого заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за Договором фінансової поворотної допомоги (позики) № 01/06/20 від 01.06.2020 (Основний договір), укладеним між заставодавцем та заставодержателем, отримати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою за договором, спливає 31 серпня 2020 р.

Приписами п. 4.1 Договору застави визначено, що предметом застави є рухоме майно: мікротонелепрохідницька установка AVN 1200 зовнішнім діаметром 1505 мм (кмт), інвентарний номер 428; тунелепрохідницька машина AVN 1200 для спорудження тунелю із зовнішнім діаметром 1505 мм., інвентарний номер 620.

Відповідно до п. 4.2 Договору застави, загальна вартість предмета застави на момент укладання цього договору становить 15 217 542,17 грн.

Предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця (п. 4.6 Договору застави).

Пунктом 7.5 Договору застави визначено, що за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, необхідні витрати на утримання заставленого майна, також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги тощо.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позики ТОВ «Відіей Груп» перерахувало ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» грошові кошти у загальному розмірі 9 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1228 від 04.06.2020, № 1226 від 04.06.2020, № 1227 від 04.06.2020, № 1224 від 03.06.2020, № 1223 від 03.06.2020, № 1217 від 02.06.2020, № 1213 від 01.06.2020.

Поряд з цим, як вбачається з наявного у матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 66122133 від 04.06.2020, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис за № 27835902: тип обтяження - застава рухомого майна, документ-підстава - Договір застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З від 01.06.2020, боржник - ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», обтяжувач - ТОВ «Відіей Груп»; строк виконання зобов`язання - 31.08.2020, термін дії - 04.06.2025.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає, що укладення між відповідачами Договору застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020 до Договору фінансової поворотної допомоги (позики) №01/06/20 від 01.06.2020, порушує права позивача, як кредитора ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» за Кредитним договором №40кл-15 від 19.10.2015, з огляду на що позивач просить суд визнати недійсним Договір застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020, припинити обтяження реєстраційний номер 27835902 та вилучити запис з реєстру.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, Акціонерне товариство «Банк «Український капітал» посилається, зокрема, на наступні обставини:

- спірний Договір застави було укладено між відповідачами у період після прийняття судом рішення у справі № 910/11124/19, яким стягнуто з ТОВ «КПШБ» на користь АТ «Банк «Український капітал» 42 284 125,10 грн заборгованості за Кредитним договором №40кл-15 від 19.10.2015;

- ТОВ «КПШБ» та ТОВ «Відіей Груп» є пов`язаними особами, оскільки, останнє надає боржнику комплексну правову допомогу у взаємовідносинах з банком, що виникли на підставі Кредитного договору №40кл-15 від 19.10.2015;

- вартість переданого в заставу рухомого майна, за рахунок якого могло бути частково виконане зобов`язання перед банком, майже вдвічі вища розміру забезпеченої заставою вимоги;

- враховуючи загальне скрутне фінансове становище та наявність накопиченої заборгованості, відповідач 1 очевидно не мав фінансової можливості повернути відповідачу 2 фінансову допомогу в строк, встановлений Договором позики та Договором застави;

- станом на дату подання позову у справі № 910/8044/22, пройшло фактично два роки з того часу, як у ТОВ «КПШБ» існує обов`язок з виконання зобов`язань перед ТОВ «Відіей Груп», однак, відповідач 2 не вчиняв дій направлених на повернення заборгованості, зокрема, не пред`являло позов до суду.

Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає наступне:

- Договір застави не відповідає ознакам фраудаторності та не може бути визнаний недійсним, оскільки, оспорюваний договір був укладений не під час провадження у справі про банкрутство щодо сторін правочину, не у випадку неплатоспроможності банків та був укладений не тільки до відкриття виконавчого провадження щодо ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», а й до дати набрання законної сили рішенням у справі № 910/11124/19;

- зміст, умови, предмет та інші положення правочинів, укладених між відповідачами не мали ніякого відношення до договірних відносин ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» з Банком;

- будь-які законодавчі обмеження щодо укладання договору позики з метою отримання фінансової поворотної допомоги та договору застави станом на момент укладання договору відсутні;

- Договір застави не спрямований на відчуження предмета застави; майно, що виступає забезпеченням боргових зобов`язань ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» залишається у його власності; внаслідок укладання оспорюваного договору відповідач 1 не позбавляється свого активу та не зменшує розмір активів;

- сторони Договору застави не підпадають під визначення афілійованих осіб, що не тягне за собою несприятливих наслідків для інших осіб та не може бути ознакою фраудаторності правочину;

- обставиною, що може дати змогу кваліфікувати оплатний договір, як фраудаторний, є відсутність оплати ціни договору, у свою чергу оспорювані договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, зокрема, відповідачем 2 було перераховано відповідачу 1 обумовлену Договором позики суму грошових коштів;

- Банк, як кредитор задовольнив частину своїх вимог шляхом звернення стягнення на грошові кошти, земельні ділянки та предмет іпотеки за Іпотечним договором № 95, крім того, Банк у заяві про відкриття виконавчого провадження вказував на наявність іншого майна, за рахунок якого можна отримати задоволення своїх вимог, аніж те, що є предметом застави за Договором застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Суд зазначає, що оспорюваний договір укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 та встановлює права і обов`язки саме зазначених осіб.

Разом з тим, частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

З позову у справі № 910/8044/22 вбачається, що обґрунтовуючи порушення своїх прав, Акціонерне товариство «Банк «Український капітал» стверджує, що відповідач 1 укладаючи Договір застави, діяв очевидно недобросовісно, на шкоду кредитору, з метою унеможливлення виконання рішення суду у справі № 910/11124/19.

Так, у межах розгляду справи № 910/11124/19 судом було встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Київпідземшляхбуд" (позичальник) укладено кредитний договір від 19.10.2015 № 40кл-15, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості позичальника перед банком в сумі 15000000,00 грн, на умовах визначених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання передбачені цим договором. В подальшому суму кредитного ліміту договором про внесення змін до кредитного договору від 19.10.2015 № 40кл-15 від 30.10.2015 збільшили до 20000000,00 грн, а договором про внесення змін від 04.03.2016 кредитний ліміт збільшили до 25000000,00 грн.

30.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Консенсус Плюс" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 98, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Полежаєвим О.Є, зареєстровано в реєстрі за № 1499. Згідно п. 1.1 вказаного іпотечного договору іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 передав в іпотеку іпотекодержателю: земельну ділянку у м. Києві по вул. Центральній 18, площею 0,0981 га; земельну ділянку у м. Києві по вул. Центральній 18-б, площею 0,0868 га; земельну ділянку у м. Києві по вул. Центральній 14, площею 0,0938 га; земельну ділянку у м. Києві по вул. Центральній 14-а, площею 0,0936 га; земельну ділянку у м. Києві по вул. Центральній 16, площею 0,0921 га.

19.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 95, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кисельовою Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 2115. Згідно п. 1.1 вказаного іпотечного договору іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 175,9 кв. м.

Позивач скористався своїм правом, згідно умов вищезазначених договорів іпотеки та звернув стягнення на предмети іпотеки шляхом оформлення за собою права власності на них.

Отже, 20.09.2019 після звернення позивача до суду з позовом у справі № 910/11124/19, ним було в позасудовому порядку звернуто стягнення на майно, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15: земельна ділянка у м. Києві по вул. Центральній 18, площею 0,0981 га; земельна ділянка у м. Києві по вул. Центральній 18-б, площею 0,0868 га; земельна ділянка у м. Києві по вул. Центральній 14, площею 0,0938 га; земельна ділянка у м. Києві по вул. Центральній 14-а, площею 0,0936 га; земельна ділянка у м. Києві по вул. Центральній 16, площею 0,0921 га; квартира № 15 у м. Києві по вул. Золотоворітській 13, площею 175,9 кв.м. Обставини щодо оформлення права власності на вищезазначене майно за позивачем підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також, згідно меморіальних ордерів було сплачено відповідачем на користь позивача кошти, погашення заборгованості після звернення до суду з позовом: № 2518847 від 23.09.2019 на суму 6818064,82 грн; № 2519154 від 23.09.2019 на суму 3731935,18 грн; № 2534469 від 24.09.2019 на суму 10450000,00 грн; № 2720180 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720174 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720169 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720123 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що станом на дату прийняття рішення обов`язок по поверненню кредитних коштів у повному обсязі настав, заборгованість по кредиту в розмірі 20611841,00 грн., клієнта перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та клієнтом не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, враховуючи умови кредитного договору від 19.10.2015 № 40кл-15 та приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що обґрунтованими також є вимоги Банку про стягнення 80% річних у розмірі 15396014,47 грн за період з 19.10.2017 по 14.07.2019, втрат від інфляції за прострочення повернення кредиту у розмірі 4303068,11 грн та відсотків у розмірі 1324492,31 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі № 910/11124/19 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" заборгованість за кредитним договором № 40кл-15 від 19.10.2015: заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 20611841 (двадцять мільйонів шістсот одинадцять тисяч вісімсот сорок одна) грн 00 коп, інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати кредиту у розмірі 4303068 (чотири мільйони триста три тисячі шістдесят вісім) грн 11 коп., інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1324492 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) грн 31 коп, 80% річних від простроченої суми кредиту у розмірі 15396014 (п`ятнадцять мільйонів триста дев`яносто шість тисяч чотирнадцять) грн 47 коп, судовий збір у розмірі 624531 (шістсот двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) грн 24 коп, витрати на проведення експертизи у розмірі 24178 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят вісім) грн 00 коп.

20.10.2020 на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

На підставі заяви стягувача про примусове виконання наказу № 910/11124/19 від 22.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром Олександром Олександровичем, 22.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63395707.

22.10.2020 в межах виконавчого провадження № 63395707 приватним виконавцем накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника, зокрема, на таке майно: Skoda Rapid, рік випуску 2013, дата реєстрації 01.07.2016; екскаватори АТЕК-761, АТЕК-881, АТЕК-999Е, 2001 року випуску; екскалатор Борекс-2101 2002 року випуску; мікротонелепрохідницька установка AVN 1200 зовнішнім діаметром 1505 мм (кмт); тунелепрохідницька машина AVN 1200 для спорудження тунелю із зовнішнім діаметром 1505 мм.

23.10.2020 в межах виконавчого провадження № 63395707 накладено арешт на транспортні засоби Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_2 та LAND ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

17.11.2020 в межах виконавчого провадження № 63395707 накладено арешт на тунелепрохідницьку машину AVN 1200, в тому числі електрогідравлічний операційний контейнер, тунелепрохідний щит AVN C/DA 1505, Домкратна станція, система насосів, з`єднувальні лінії та трубопроводи, стартове ущільнення, насос подачі бетону.

З викладеного вище вбачається, що предметом застави за оспорюваним у даній справі договором не забезпечувалося виконання зобов`язань за Кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15, стягнення заборгованості за яким було предметом розгляду справи № 910/11124/19, більше того, позивачем не доведено, що наявне у відповідача 1 зобов`язання зі сплати коштів за Кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 може бути виконане виключно шляхом реалізації предмета застави за Договором застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З від 01.06.2020 (тобто, не доведено, що у відповідача 1 відсутнє інше майно, на яке може бути звернено стягнення), відтак, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено порушення його прав внаслідок укладання відповідачами оспорюваного договору.

Поряд з цим, щодо наявності/відсутності ознак фраудаторності та відповідно наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З від 01.06.2020, суд зазначає наступне.

Так, правочинами визнаються дії фізичних та юридичних осіб, спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками:

- це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі;

- це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону;

- спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.

Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

Стаття 13 Цивільного кодексу України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.

Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.

За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права іде врозріз з його формальним змістом.

Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово "зловживання" за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.

Семантичне тлумачення терміну "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.

Відтак, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Так, судом було встановлено, що 01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» укладено Договір фінансової поворотної допомоги (позики) № 01/06/20, пунктом 1.1 якого визначено, що позикодавець зобов`язаний передати позичальнику грошові кошти, в якості поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 9 000 000,00 грн, а останній зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, на забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 01.06.2020 між відповідачами укладено Договір застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З, згідно з п.п. 1.1 та 1.2 якого заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за Договором фінансової поворотної допомоги (позики) № 01/06/20 від 01.06.2020 (Основний договір), укладеним між заставодавцем та заставодержателем, отримати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою за договором, спливає 31 серпня 2020 р.

З наведеного вбачається, що оспорюваний договір було укладено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі № 910/11124/19, оскільки, відповідно до наказу від 20.10.2020, зазначене рішення набуло чинності 13.10.2020 та відповідно до відкриття виконавчого провадження № 63395707.

Крім того, судом було встановлено, що на виконання умов Договору позики ТОВ «Відіей Груп» перерахувало ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» грошові кошти у загальному розмірі 9 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1228 від 04.06.2020, № 1226 від 04.06.2020, № 1227 від 04.06.2020, № 1224 від 03.06.2020, № 1223 від 03.06.2020, № 1217 від 02.06.2020, № 1213 від 01.06.2020.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 66122133 від 04.06.2020, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис за № 27835902: тип обтяження - застава рухомого майна, документ-підстава - Договір застави рухомого майна (обладнання) № 01/06/20-З від 01.06.2020, боржник - ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», обтяжувач - ТОВ «Відіей Груп»; строк виконання зобов`язання - 31.08.2020, термін дії - 04.06.2025.

Відтак, відповідачами було вчинено дії, які свідчать про виконання ними умов Договору позики та Договору застави.

Поряд з цим, приписами статті 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст. 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 590 ЦК України якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Так, приписами п. 4.1 Договору застави визначено, що предметом застави є рухоме майно: мікротонелепрохідницька установка AVN 1200 зовнішнім діаметром 1505 мм (кмт), інвентарний номер 428; тунелепрохідницька машина AVN 1200 для спорудження тунелю із зовнішнім діаметром 1505 мм., інвентарний номер 620.

Відповідно до п. 4.2 Договору застави, загальна вартість предмета застави на момент укладання цього договору становить 15 217 542,17 грн.

Суд зазначає, що доводи позивача про невідповідність умов Договору застави вимогам законодавства через те, що вартість переданого в заставу рухомого майна, майже вдвічі вища розміру забезпеченої заставою вимоги, є необґрунтованими, оскільки, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі не лише свою вимогу за основним зобов`язанням, але і інші визначені законодавством вимоги, при цьому ч. 6 ст. 590 ЦК України надає заставодержателю право звернення стягнення як на всі речі (права), так і на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.

Також, пунктом 4.6 Договору застави передбачено, що предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця.

Наразі, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем 2 було звернуто стягнення на предмет застави за оспорюваним договором, тобто, висновки позивача про те, що метою оспорюваного договору є відчуження предмету застави та відповідно зменшення розміру активів відповідача 1, є передчасними.

Щодо пов`язаності відповідачів через наявність між ними певних господарських відносин (зокрема, надання відповідачем 2 відповідачу1 комплексу юридичних послуг), суд зазначає наступне.

Так, визначення поняттю «пов`язані особи» дає податкове законодавство України, за яким пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків (крім міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації);

одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;

принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;

одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);

юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа;

повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа;

сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації) та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації), стосовно іншої юридичної особи, перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду).

У свою чергу, приписами статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що афілійовані одна щодо іншої особи (далі - афілійовані особи) це: юридичні особи, за умови, що одна з них здійснює контроль над іншою чи обидві перебувають під контролем третьої особи; члени сім`ї фізичної особи - чоловік (дружина), а також батьки (усиновителі), опікуни (піклувальники), брати, сестри, діти та їхні чоловіки (дружини); фізична особа та члени її сім`ї і юридична особа, якщо ця фізична особа та/або члени її сім`ї здійснюють контроль над юридичною особою.

Доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» є пов`язаними чи афілійованими особами в розумінні норм чинного законодавства, матеріали справи № 910/8044/22 не містять.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, укладання договорів з певними контрагентами на визначених сторонами умовах зумовлене необхідності досягнення певних економічних чи соціальних результатів, оскільки, як визначено статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі:

вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності;

самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону;

вільного найму підприємцем працівників;

комерційного розрахунку та власного комерційного ризику;

вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом;

самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Відтак, залучення відповідачем 1 працівника відповідача 2 та наявність між відповідачами певних господарських відносин, не свідчить про пов`язаність товариств та саме по собі не доводить можливість переслідування відповідачами протиправної мети при укладанні ними оспорюваного договору.

За наведених обставин, оскільки, позивачем не доведено належними доказами наявності у нього порушеного права щодо предмета позову в даній справі та існування передбачених приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставин, які в силу ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним договору, позов Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Відіей Груп» про визнання недійсним Договору застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020 задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, оскільки, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору застави рухомого майна 01/06/20-З від 01.06.2020, похідні позовні вимоги про припинення обтяження реєстраційний номер 27835902 та вилучення запису з реєстру, також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.12.2022

Суддя Ю.В. Картавцева