номер провадження справи 33/130/21-17/113/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 Справа № 908/3515/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Сиротенко В.К., розглянувши матеріали справи № 908/3515/21

за позовною заявою: першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118-а, м. Запоріжжя, 69050, адреса для листування: вул. Кругова, буд. 152, м. Запоріжжя, 69068) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, -

позивача: Національного агентства з питань запобігання корупції, 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів,буд. 28

до відповідача-1: комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, 69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 570

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни, АДРЕСА_1

про визнання договору недійсним та стягнення 6 122,84 грн.

У засідання приймали участь:

від прокуратури: Гапонова В.М., посвідчення від 14.12.20 № 058626

від позивача 1: не з`явився

від позивача 2: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

03.12.21 до господарського суду Запорізької області звернувся перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя з позовом за вих. від 02.12.21 № 57-104-1620-21 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Національного агентства з питань запобігання корупції до комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради (далі КЗ "ЗОЛ "Захисник" ЗОР, відповідач 1) та до фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни (надалі ФОП Лапіна А.М., відповідач 2) про визнання договору поставки товару від 12.03.19 № 25/30 недійсним та стягнення з відповідачів коштів у дохід держави у розмірі 6 122,84 грн.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою від 20.12.21 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3515/21. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 18.01.22.

Ухвалою від 18.01.22 судом відкладено підготовче засідання на 15.02.22.

Ухвалою від 15.02.22 судом продовжено строк розгляду підготовчого провадження на 20 днів - до 10.03.22 та відкладено підготовче засідання до 01.03.22.

Враховуючи те, що підготовче засідання 01.03.22 о 10 год. 30 хв. не відбулось у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, з метою дотримання принципу рівності сторін та процесуальних прав усіх учасників справи, належної підготовки справи до розгляду по суті суд ухвалою від 10.03.22 ухвалив відкласти підготовче засідання в даній справі та зазначив визначити дату та час наступного підготовчого засідання ухвалою суду після усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Ухвалою від 20.06.22 судом призначено підготовче засідання на 12.07.22.

Ухвалою від 12.07.22 судом продовжено строк підготовчого провадження на 10 днів - до 22.07.22 та відкладено підготовче засідання на 21.07.22.

Ухвалою від 21.07.22 судом закрито підготовче провадження у справі №908/3515/21 та призначено справу №908/3515/21 до розгляду по суті на 16.08.22.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 22.08.22 № П-340/22 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 908/3515/21 між суддями від 22.08.22, враховуючи перебування судді Мірошниченка М.В. на лікарняному з 08.08.22, вказану справу передано для розгляду судді Корсун В.Л.

Ухвалою від 29.08.22 суддею Корсун В.Л. прийнято справу № 908/3515/21 до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження спочатку. Підготовче судове засідання призначено на 21.09.22 о/об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 21.09.22 судом закрито підготовче провадження у справі № 908/3515/21 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.10.22.

25.10.22 на електронну адресу суду надійшла заява за вих. від 25.10.22, в якій представник відповідача 2 просить суд відкласти розгляд справи до дати припинення воєнного стану на території України та, зокрема, в місті Запоріжжя.

В судовому засіданні 25.10.22 прокурор та представник відповідача 1 надали пояснення, які виникли у суду в розгляді справи по суті.

Представники позивача та відповідача 2 в судове засідання 25.10.22 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Судом в засіданні 25.10.22 розглянуто заяву представника відповідача-2 за вих. від 25.10.22 про відкладення розгляд справи до дати припинення воєнного стану на території України та, зокрема, в м. Запоріжжі, та з урахуванням думки присутніх учасників по справі (прокурор заперечив проти заяви, представник відповідача 1 віддав розгляд вказаної заяви на розсуд суду) відмовлено в задоволені вказаної заяви.

Ухвалою від 25.10.22 оголошено перерву в судовому засіданні в розгляді справи по суті спору на 22.11.22 об 11 год. 00 хв.

Представники позивача та відповідачів в судове засідання, призначене для розгляду справи по суті на 22.11.22, не з`явились.

Про дачу, час та місце розгляду судової справи № 908/3515/22 сторони повідомлені належним чином.

У засіданні 22.11.22, на підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом винесено рішення по суті спору.

В обґрунтування своєї правової позиції прокурор зазначає, що будучи виконувачем обов`язків начальника КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР та у відповідності до п.п. «а» ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_1 12.03.19 уклав договір №25/30 поставки товару - продуктів харчування (заправки та приправи) на суму 3000,00 грн. між КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР та ФОП Лапіною А.М., яка є його донькою, чим вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів та не повідомив Запорізьку обласну раду про наявність реального конфлікту інтересів при укладанні зазначеного договору. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.20 у справі №336/3340/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією та притягнуто його до відповідальності, передбаченої ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. З огляду на встановлення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя порушень ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» при укладанні договору від 12.03.19 №25/30, такий правочин на підставі ч. 2 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Одночасно, в результаті визнання правочину недійсним, мають бути застосовані наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України. За викладених обставин, прокурор просить визнати недійсним договір від 12.03.19 №25/30 поставки товару - продуктів харчування (заправки та приправи) на суму 2998,42 грн. між КЗ «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР та ФОП Лапіною А.М.; стягнути з відповідачів КЗ «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР та ФОП Лапіної А.М. у дохід держави по 2 998,42 грн.

В судовому засіданні 22.11.22 прокурор підтримав заявлені позовні вимоги.

Крім того, в судовому засіданні 22.11.22 прокурором на виконання ухвали від 25.10.22 додано до матеріалів справи належним чином засвідчену читаєму копію постанови Шевченківського районного суду від 04.08.20 у справі №336/3340/20.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.01.22, посилався на те, що прокурором в позовній заяві не визначено, яким саме інтересам суспільства та держави суперечить оспорюваний ним правочин. Крім того, зазначив, що вимога позивача про повернення в дохід держави коштів є необґрунтованою, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 228 ЦК України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави стягується все одержане ними за угодою. Відповідно, стягненню в дохід держави в результаті визнання недійсним правочину з відповідача-1 підлягає стягненню отримане ним за правочином - приправи, які, крім іншого, потрібно буде вилучити із раціону ліцеїстів відповідача-1, що навряд чи відповідає інтересам держави та суспільства, моральним засадам. Також відповідач-1 вважає, що постанова Шевченківського районного суду від 04.08.20 у справі №336/3340/20 не є вироком у кримінальній справі та не може бути доказом вини у розумінні ст. 228 ЦК України.

21.01.22 на адресу суду від прокурора надійшла відповідь на відзив за вих. №15/2-2258-22 від 17.01.22, в якій прокурор зазначив, що договір від 12.03.19 №25/30 суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції» та підлягає визнанню судом недійсним як такий, що укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади держави. Також прокурор зазначає, що в розумінні приписів ст. 75 ГПК України, постанова Шевченківського районного суду від 04.08.20 у справі №336/3340/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, є належним доказом обставин укладання договору поставки товарів - продуктів харчування від 12.03.19 №25/30 та його умислу на вчинення вищевказаного правочину всупереч інтересам держави та моральним засадам суспільства. Крім того, прокурор заперечив проти посилань відповідача-1 щодо недоведеності бездіяльності Національного агентства з питань запобігання корупції, у зв`язку з чим відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді. В обґрунтування заперечення прокурор посилається на лист Національного агентства від 08.11.21 №31-02/80548-21, яким прокурора було повідомлено про те, що агентство не планує здійснювати підготовку позовної заяви про визнання недійсним оспорюваного правочину.

21.01.22 від позивача надійшла відповідь на відзив за вих. №112-02/1640-22 від 13.01.22, в якій позивач зазначає, зокрема, що наявність у сторін оскаржуваного договору наміру на порушення інтересів держави і суспільства внаслідок їх укладання підтверджується тим, що укладання договору поставки товарів всупереч вимогам чинного законодавства, могло сприяти включенню до ціни договору необґрунтованих сум, що може свідчити про штучне збільшення ринкової вартості продуктів харчування та, відповідно, стягненню з бюджету надмірних коштів. Також позивача зазначив, що відзив аргументовано лише голослівними твердженнями, а аналіз норм законодавства відповідачем-1 здійснено невірно та в сприятливій для себе формі. До відзиву відповідачем-1 не надано жодного доказу, який би спростовував відомості та аргументи позовної заяви та підтвердив правомірність укладеного договору. За викладених обставин просить задовольнити позов першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя.

10.02.22 від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора та позивача.

Від відповідача-2 відзив на позов або будь які заперечення до суду не надійшли.

При цьому, з метою належного повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи № 908/3515/21 судом на юридичну адресу відповідача-2 (в порядку вимог ст.ст. 12, 120, 176, 234, 247, 250, 252 ГПК України) направлявся екземпляр ухвали господарського суду у цій справі від 20.12.21 про відкриття провадження у справі.

Про отримання зазначеної ухвали відповідачем-2 свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

В подальшому, після прийняття справи до провадження суддею Корсуном В.Л., на адресу відповідача-2 надсилалися усі відповідні ухвали у справі №908/3515/21.

Однак, ухвали, яка надсилалися судом на вказану адресу відповідача повернулися у зворотньому напрямку на адресу суду із відміткою відповідного відділення "Укрпошта" - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду відповідачем-2 та повернення її до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» є наслідками свідомого діяння (бездіяльності) відповідача-2 (його представників) щодо її належного отримання.

Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі сторони могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України "Єдиний державний реєстр судових рішень": //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України "Про доступ до судових рішень" № 3262-IV від 22.12.05 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Зазначене свідчить, що судом були вжиті всі залежні від нього заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи № 908/3515/21.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Запорізької обласної ради № 191-св від 09.10.15 призначено ОСОБА_1 на посаду виконуючого обов`язки начальника комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради з 12.10.15.

12.03.19 між КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР в особі начальника ліцею ОСОБА_1 (покупець) та ФОП Лапіною А.М. (постачальник) укладено договір № 25/30 на постачання продуктів харчування, за умовами п. 1.1. якого постачальник передає у власність покупця: заправки та приправи код ДК 021:2015-1587, покупець сплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.4. договору обумовлено, що загальна сума договору складає 3 000,00 грн.

12.12.19 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору постачання №25/30 від 12.03.19, за умовами п. 1 якої зменшено суму договору на 1,58 грн.

Платіжними дорученнями №617 від 29.05.19 на суму 96,00 грн., №863 від 10.09.19 на суму 350,00 грн., №861 від 10.09.19 на суму 80,00 грн., №862 від 10.09.19 на суму 381,50 грн., №1463 від 27.11.19 на суму 1918,42 грн., №263 від 27.03.19 на суму 172,50 грн. КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР було перераховано ФОП Лапіній А.М. суму 2 998,42 грн. в якості оплати за продукти харчування по договору від 12.09.19 №25/30.

Як свідчать витяги з Єдиного веб-порталу використання коштів, надані прокурором, товар за договором №25/30 від 12.03.19 був отриманий за накладними: №РН-0000029 від 25.11.19 на суму 1 918,42 грн., №РН-0000017 від 31.08.19 на суму 381,50 грн., №РН-00000016 від 31.08.19 на суму 350,00 грн., №РН-0000018 від 31.08.19 на суму 80,00 грн., №РН-0000009 від 23.05.19 на суму 96,00 грн., №РН-0000007 від 12.03.19 на суму 172,50 грн.

У листі за вих. від 03.06.21 №263 комунальний заклад "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР зазначив, що перерахування коштів за договором було здійснено за рахунок Запорізького обласного бюджету.

Згідно листа Запорізької обласної ради від 02.08.21 № 3577/01-17, протягом 2018-2020 років до Запорізької обласної ради від ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, не надходило повідомлень про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У листі Управління державної казначейської служби у Шевченківькому районі м. Запоріжжя Запорізької області за вих. №02-062-06/498 від 09.06.21 зазначено, що комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР до управління були надані та зареєстровані бюджетні зобов`язання в АС "Казна", а також проведені відповідні видатки, зокрема, у сумі 2998,42 грн. за договором № 25/30 від 12.03.19.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.20 у справі № 336/3340/20 на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. у дохід держави.

Судом при розгляді справи № 336/3340/20 встановлено, що виконуючий обов`язки начальника комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР ОСОБА_1, будучи згідно з п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", приміткою до ст. 172-2 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 172-2 КУпАП, знаходячись за місцем своєї роботи в КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 570, в період з 28.08.2018 р. по 10.09.2019 р. вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а також не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги, встановлені п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції". Так, 12.03.2019 р. ОСОБА_1 уклав між комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР та ФОП Лапіною Анною Миколаївною, яка є його близькою особою - донькою, договір № 25/30 поставки товару - продуктів харчування (заправки та приправи) на суму 3000 грн. 00 коп., а також, достовірно знаючи про наявність в його діях реального конфлікту інтересів, а саме: наявність суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, не повідомив Запорізьку обласну раду про наявність реального конфлікту інтересів при укладанні цього договору (протоколи № 319, 320 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 25.06.2020 р. за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП). Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України, комунальний заклад "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР є юридичною особою публічного права. Згідно з п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", посадові особи юридичних осіб публічного права прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і на них поширюються окремі положення Закону України "Про запобігання корупції". Таким чином, ОСОБА_1 , будучи в.о. начальника комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР, відповідно до п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", примітки до ст. 172-7 КУпАП, є суб`єктом відповідальності за ці адміністративні правопорушення. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що укладаючи господарські договори зі своєю донькою, діючи від імені юридичної особи приватного права, а також видаючи накази, які впливають на рівень його особистого матеріального забезпечення та матеріального забезпечення членів його сім`ї, близьких осіб - доньки і дружини, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, діяв в умовах реального конфлікту інтересів, маючи приватний майновий інтерес, порушив встановлені п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", вимоги щодо не вчинення дій та не прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а також щодо повідомлення про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Запорізьку обласну раду.

Вказана постанова набрала законної сили 15.08.2020.

Прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору 325/30 від 12.03.19 та стягнення в дохід держави з відповідачів коштів. Позов подано в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Національного агентства з питань запобігання корупції.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави у суді.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частин 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та ін. категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 р. № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рн/99 від 08.04.99, під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Судом враховано, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатись альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 сформовано правовий висновок … за яким прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Таким чином, суд виходить з того, що прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Зокрема, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 904/9169/17.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до п. 5-6 ч. 1 ст. 12 даного Закону, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: звертатись до суду із позовами (заявами) щодо визнання незаконними нормативно-правових актів, індивідуальних рішень, виданих (прийнятих) з порушенням встановлених цим Законом вимог та обмежень, визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Прокурор посилається, серед іншого, на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також зазначає, що Національним агентством з питань запобігання корупції не вжито відповідних заходів щодо визнання недійсним договору, який укладено у порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», що вказує на не здійснення суб`єктом владних повноважень захисту інтересів держави та є підставою для представництва інтересів держави прокурором.

Листом від 22.10.2021 № 57-3294-вих21 прокурор звернувся до позивача з пропозицією вжити заходи претензійно-правового характеру про визнання недійсним договору.

Листом Національного агентства від 08.11.21 №31-02/80548-21 прокурора було повідомлено про те, що агентство не планує здійснювати підготовку позовної заяви про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Листом №57-325-21 від 02.12.21 прокурор повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про пред`явлення до господарського суду позовної заяви в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції до відповідачів КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та ФОП Лапіної А.М. про визнання договору та стягнення коштів у сумі 6 122,22 грн.

За викладених обставин, при зверненні з даним позовом до господарського суду прокурором дотримано норми ст. 53 ГПК та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», визначено уповноважений державою орган та належним чином обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок, у тому числі, бездіяльності позивача.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідність чи не відповідність правочину вимогам закону має оцінюватись господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України, комунальний заклад "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради є юридичною особою публічного права.

Згідно з п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і на них поширюються окремі положення Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_1 , будучи на час укладення оспорюваного правочину виконуючим обов`язки начальника комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, відповідно до п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції станом на час укладення оспорюваного договору), особа, зазначена у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язана: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Вчинення дій з метою врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів матеріали справи не містять, учасниками справи не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у т.ч. зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції станом на час укладення оспорюваного договору), Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі, якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

У світі існує чітке бачення того, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003, яка набрала чинності для України з 01.01.2010, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (далі - Конвенція ООН проти корупції).

Частиною 1 ст. 5 Конвенції ООН проти корупції передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.

Кожна Держава-учасниця прагне, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, створювати, підтримувати й зміцнювати такі системи, які сприяють прозорості й запобігають виникненню конфлікту інтересів (ч. 4 ст. 7 Конвенції ООН проти корупції).

Згідно з ч. 4 ст. 8 Конвенції ООН проти корупції, кожна Держава-учасниця розглядає, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, можливість запровадження заходів і систем, які сприяють тому, щоб державні посадові особи повідомляли відповідним органам про корупційні діяння, про які їм стало відомо під час виконання ними своїх функцій.

Статтею 19 Конвенції ООН проти корупції встановлено, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисного зловживання службовими повноваженнями або службовим становищем, тобто здійснення будь-якої дії чи утриманні від здійснення дій, що є порушенням законодавства, державною посадовою особою під час виконання своїх функцій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Статтею 34 Конвенції ООН проти корупції врегульовано щодо наслідків корупційних діянь, а саме з належним урахуванням добросовісно набутих прав третіх осіб кожна Держава-учасниця вживає заходів, відповідно до основоположних принципів свого внутрішнього права, щоб врегулювати питання про наслідки корупції. У цьому контексті Держави-учасниці можуть розглядати корупцію як фактор, що має значення в провадженні про анулювання або розірвання контрактів, або відкликання концесій або інших аналогічних інструментів, або вжиття заходів для виправлення становища, яке склалось.

Частиною 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» унормовано, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Як вже зазначалось вище в тексті цього рішення, факт допущення вказаних вище порушень ОСОБА_1 , який є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, було встановлено в межах розгляду справи про адміністративні правопорушення № 336/3340/20, яка господарським судом враховано, що за приписами ч. 6 ст. 75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в суді певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У наукових працях зазначається, що поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (ін. правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

У ч. 3 ст. 5 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції», нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Орган або посадова особа надсилає до Національного агентства протягом трьох робочих днів копію прийнятого рішення про скасування або одержаного для виконання рішення суду про визнання незаконними відповідних актів або рішень. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним.

Отже, поряд із визначеною ч. 1 ст. 215 ЦК України частина 3 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» встановлює особливу підставу визнання правочину недійсним - укладення правочину внаслідок порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Частинами 1 та 3 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладених обставин суд дійшов висновку про те, що укладений між комунальним закладом «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та фзичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною договір від 12.03.2019 № 25/30 поставки товару - продуктів харчування (заправки та приправи) суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції», що є порушенням ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України, і вказані обставини, згідно із ст. 215 ЦК України та ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції», є підставами для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічний припис викладено у ч. 1 ст. 208 ГК України.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували спроби відповідача-1 до укладення спірного правочину розширити коло потенційних постачальників товарів харчування. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що керівник КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР ОСОБА_1 уклав у період з 20.12.2018 р. по 14.09.2019 р. десять договорів поставки продуктів харчування зі своєю близькою особою - донькою. Відтак, усі кошти за вказаними договорами були отримані донькою ОСОБА_1 - ФОП Лапіною А.М.

ФОП Лапіна А.М., укладаючи оспорюваний договір, усвідомлювала, що від імені покупця (відповідача-1) діє її батько, який є керівником КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР. Вона не могла не розуміти наявність конфлікту інтересів.

Відповідачі у справі усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність своїх дій у спірних правовідносинах і суперечність їх мети інтересам держави та суспільства, і прагнули настання таких наслідків.

Як встановлено судом вище, вартість поставлених ФОП Лапіною Анною Миколаївною продуктів харчування комунальний заклад "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради оплатив у сумі 2998,42 грн.

З урахуванням того, що кошти в загальній сумі 2998,42 грн. сплачено відповідачем-1 на підставі правочину, який визнано судом недійсним, як такий, що вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за наявності умислу у обох сторін, оскільки правочин виконано на зазначену суму обома сторонами (відповідачем-1 одержано продукти харчування, відповідачем-2 - грошові кошти), суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з фізичної особи - підприємця Лапіної Анни Миколаївни та КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР в дохід держави по 2 998,42 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд враховує, що продукти харчування на суму 2998,42 грн., отримані відповідачем-1, неможливо повернути, оскільки вони були спожиті, то стягненню у дохід держави підлягає сума 2998,42 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд вважає, що ним повно і всебічно з`ясовано обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, наведено докази, які були досліджені в судовому засіданні, у достатній мірі надано оцінку всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір у сумі 2270,00 грн. покладається на відповідача-1, судовий збір у сумі 2270,00 грн. покладається на відповідача-2.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів.

Запорізькою обласною прокуратурою за подання позову у даній справі було сплачено судовий збір у сумі 6810,00 грн., згідно з платіжним дорученням № 3211 від 25.11.2021.

Таким чином, прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір".

У зв`язку зі сплатою прокурором судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено законом, сума 2270,00 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, підлягає поверненню Запорізькій обласній прокуратурі з державного бюджету за наявності відповідного клопотання платника судового збору.

Керуючись ст. ст. 11-15, 42, 46, 53, 73-80, 86, 91, 129, 195, 202, 210, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір від 12.03.2019 № 25/30 поставки товару - продуктів харчування (заправки та приправи), укладений між комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради () та фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у дохід держави отримані на підставі договору від 12.03.2019 № 25/30 кошти в розмірі 2 998 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 42 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради (вул. Військбуд, буд. 570, м. Запоріжжя, 69013, ) у дохід держави вартість поставленого на підставі договору від 12.03.2019 № 25/30 - кошти в розмірі 2 998 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 42 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ; р/р №UA0000271, код класифікації видатків бюджету 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ) кошти, витрачені у 2021 р. на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради (вул. Військбуд, буд. 570, м. Запоріжжя, 69013, ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ; р/р №UA0000271, код класифікації видатків бюджету 2800, видкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ) кошти, витрачені у 2021 р. на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 16.12.2022.

Суддя В.Л. Корсун