ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/757/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ не з`явився;

від Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область Чобанюк Т.М., за ордером,

від Регіональної філії «Одеська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса- Рахнянська С.В., за ордером.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року, м. Одеса, суддя Літвінов С.В., повний текст рішення складено та підписано 15.09.2022 року

у справі №916/757/22

за позовом Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Одеська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса

про стягнення 440 913 грн. 70 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В травні 2022 року Акціонерне товариство Південний гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса, в якій просило суд стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса на свою користь суму штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 440 913 грн. 70 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство Південний гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, зазначило, що у листопаді 2021 року Акціонерним товариством Південний гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник) на адресу Державного підприємства Морський торгівельний порт Южний (вантажоодержувач) здійснювалась поставка вантажу залізничним транспортом за наступними залізничними накладними: №47919543, №47919550, №47919535, №45453396, №45463312, №45463304, №45463296, №45463288, №45463270, №45347598, №45347564, №45347549, №45347531, №45347515, №45347499, №45347507, №45169448, №45169430, №45169422, №45169414, №45169406, №45169398, №45120961, №45120938, №45120920, №45120912, №45120805, №45120797, №45120789, №47988183, №47988175, №47988225, №47988217, №47988209, №47988191.

Проте, відповідачем, під час виконання зобов`язань за перевезенням вантажу були допущені порушення умов договору в частині своєчасної доставки вантажу від відправника - АТ ПІВДГЗК вантажоотримувачу: Державному підприємству Морський торгівельний порт Южний, внаслідок чого за порушення таких термінів доставки, на підставі ст. 116 Статуту залізниць України, позивачем відповідачу нараховано штраф у розмірі 440913 грн. 70 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/757/22 було відкрите провадження, справу призначено до судового розгляду.

27.05.2022 року до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив (вх. №9056/22), у якому Залізниця, заперечуючи проти нарахованого позивачем штрафу у розмірі 143884 грн. 60 коп., зокрема, просила суд, у відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України, зменшити його розмір до 5% від заявленого.

Мотивуючи клопотання про зменшення нарахованої позивачем неустойки, відповідач зазначив, що основне зобов`язання з перевезення вантажу відповідачем виконано у повному обсязі, доказів які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності позивача чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, останнім суду не надано, позивач не звертався до відповідача з відповідними претензіями з метою досудового врегулювання спору, при цьому відповідач не заперечує жодних фактичних обставин справи та правильність правової позиції позивача.

Зазначаючи про скрутне економічне становище та військовий стан, запроваджений на всій території України, відповідач зазначив, що стягнення з нього значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому товариству зривом відповідних перевезень військових вантажів та пасажирів, перевезенню гуманітарних вантажів, ремонтів пошкоджених рухомих складів складів та інфраструктури, з огляду на що, Залізниця просила суд першої інстанції зменшити суму нарахованого позивачем штрафу на 95 %.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі №916/757/22 (суддя Літвінов С.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг задоволено у повному обсязі; стягнуто з Акціонерного товариства „Українська залізниця Київ в особі Регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця, м. Одеса на користь Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг штраф за прострочення доставки вантажу у розмірі 440 913 грн. 70 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи відсутність будь-яких достеменних доказів на підтвердження відсутності вини Акціонерного товариства Українська залізниця у несвоєчасній доставці вантажу, відправленого на підставі накладних, наявними у справі належними та допустимими доказами відповідачем доведено наявність правових підстав для покладення на Акціонерне товариство Українська залізниця відповідальності у вигляді стягнення штрафу, заявленого позивачем до стягнення.

Також, місцевий господарський суд, застосовуючи у даній справі правову норму, визначену п. 116 Статуту залізниць України, зазначив, що нарахований позивачем штраф, відповідно до вказаного пункту Статуту стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, з огляду на що, можливості зменшення його розміру Статутом не передбачено, у зв`язку із чим, вимоги відповідача щодо зменшення нарахованої позивачем неустойки, в порядку ст. 233 Господарського кодексу України задоволення не потребують.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі № 916/2465/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству «Південний Гірничо-Збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог на суму 143 884 грн. 60 коп., зменшити розмір штрафних санкцій по справі на 95% від суми 297 029 грн. 10 коп., яка підлягає стягненню.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що Господарський суд Одеської області під час ухвалення оскаржуваного рішення, не врахував норми спеціального законодавства, що визначає порядок розрахунків за перевезення вантажів залізницею і надані нею послуги, пов`язані з перевезенням, а саме ст. 116 Статуту залізниць України, п.п. 1.1, 2.1., 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу, п. 1.1 та додаток №23 Правил оформлення перевізних документів, п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення, пункти 4, 5, 6, 7 Правил перевезення вантажів маршрутами, затверджених наказом №2644 від 21.11.2000 року Міністерства транспорту України, не перевірив розрахунок штрафу позивача, та за окремими накладними застосував штраф у розмірі 20% від провізної плати, замість 10%.

Так, скаржник наголосив на тому, що у даному випадку, визначення терміну доставки за груповою відправкою має розраховуватися, виходячи зі швидкості, встановленої як для вагонної відправки - одна доба на кожні повні та неповні 200 км, а не як для відправки маршрутної - одна доба на кожні повні та неповні 320 км, з огляду на що, місцевий господарський суд необгруновано стягнув з відповідача нарахований позивачем штраф за накладними №№ 45453396, 45463312, 45463304, 45463296, 45463288, 45463270; 45120789, 45120797, 45120805, 45120912, 45120920, 45120938; 451б9398, 45169406, 45169414, 45169422, 45169430, 45169448;45347499, 45347507, 45347515, 45347531, 45347549, 45347564, 45347598 виходячи із вантажної швидкості доставки - одна доба на кожні повні та неповні 320 км (п. 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644), а не одна доба на кожні повні та неповні 200 км.

Тобто, на переконання апелянта, суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності в матеріалах справи доказів на доведення тієї обставини, що позивачем замовлялося у відповідача, а відповідачем виконане "маршрутне" перевезення за накладними №№ 45453396, 45463312, 45463304, 45463296, 45463288, 45463270; 45120789, 45120797, 45120805, 45120912, 45120920, 45120938; 45169398, 45169406, 45169414, 45169422, 45169430, 45169448; 45347499, 45347507, 45347515, 45347531, 45347549, 45347564, 45347598 та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, не відмовив в задоволенні позовних вимог на суму 143 884 грн. 60 коп.

Крім того, як зазначив скаржник, Господарський суд Одеської області під час ухвалення рішення, не застосував ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, п. 6.4 Роз`яснення Президії ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №204-5/601 та не зменшив розмір штрафу за прострочення терміну доставку вантажу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі № 916/757/22, справу призначено до судового розгляду.

05.12.2022 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область надійшов відзив (вх. №1607/22/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві, позивач зазначив, що позивач не погоджується з позицією відповідача про те, що позивачем замовлялося не маршрутне перевезення, оскільки до позовної заяви останнім додано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення господарських операцій з перевезення вантажу саме на такий вид перевезення, відтак, у матеріалах справи наявні тільки залізничні накладні, які містять в собі всю необхідну інформацію щодо маршрутного перевезення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафу на 95% позивач вказав, що предметом справи у даному випадку є стягнення з відповідача штрафу, нарахованого, відповідно до ст.ст.41, 116 Статуту залізниць України за порушення термінів доставки вантажу, які, як норми спеціального закону не містять в собі жодних умов, які б могли бути підставою для зменшення штрафу.

При цьому, позивач наголосив, що відповідний штраф нараховувався останнім за порушення відповідачем термінів доставки вантажу, які мали місце в листопаді 2021 року, тобто до введення воєнного стану.

З огляду на вказане, позивач вважає, що оскаржуне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга Залізниці така, що не потребує задоволення.

Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав свої доводи та заперечення викладені в апеляційній скарзі з мотивів, що викладені письмово.

Представник позивача підтримав свої доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що викладені письмово.

Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на електронну адресу такої особи, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надав.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема Іззетов проти України, Пискал проти України, Майстер проти України, Субот проти України, Крюков проти України, Крат проти України, Сокор проти України, Кобченко проти України, Шульга проти України, Лагун проти України, Буряк проти України, ТОВ ФПК ГРОСС проти України, Гержик проти України суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі № 916/757/22 потребує часткового скасування, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У листопаді 2021 року Акціонерним товариством Південний гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник) на адресу Державного підприємства Морський торгівельний порт Южний (вантажоодержувач) здійснювалась поставка вантажу залізничним транспортом, що підтверджується наступними залізничними накладними: №47919543 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №47919550 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №47919535 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №45453396 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463312 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463304 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463296 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463288 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463270 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45347598 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347564 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347549 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347531 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347515 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347499 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347507 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45169448 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169430 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169422 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169414 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169406 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169398 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45120961 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120938 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120920 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120912 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120805 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120797 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120789 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988183 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988175 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988225 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988217 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988209 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988191 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року.

Вантажоодержувачем вантажу, відправленого за вказаними накладними, було Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний».

Інших письмових доказів матеріали господарської справи не містять, зокрема, не містять документів, які б пітверджували скрутне матеріальне становище відповідача.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують, або спростовують підстави для стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса на користь Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область суми нарахованої останнім штрафу.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з аргументами, викладеними скаржником у апеляційній скарзі, та частково не погодився з висновками місцевого господарського суду, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За вимогами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до приписів ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно положень ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договорів.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із правовідносин у сфері перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту, поміж іншого, передбачено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 п. 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (із змінами та доповненнями), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644, у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками термін перевезення складає 1 добу повні та неповні 320 км; у разі перевезення вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах термін перевезення на кожні повні та неповні 200 км складає 1 добу; у разі перевезення дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах термін перевезення на кожні повні та неповні 200 км складає 1 добу.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п. 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Згідно з п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів від 04.04.2012 року №01-06/420/2012, у відповідності до якого розміри штрафу за несвоєчасну доставку вантажів, які залізниця сплачує одержувачу вантажу, встановлені статтею 116 Статуту у відсотках від провізної плати залежно від кількості прострочених діб. Таким чином, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Статтею 23 Закону України Про залізничний транспорт встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2021 року Акціонерним товариством Південний гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник) на адресу Державного підприємства Морський торгівельний порт Южний (вантажоодержувач) було відправлено вантажі за залізничними накладними: №47919543, №47919550, №47919535, №45453396, №45463312, №45463304, №45463296, №45463288, №45463270, №45347598, №45347564, №45347549, №45347531, №45347515, №45347499, №45347507, №45169448, №45169430, №45169422, №45169414, №45169406, №45169398, №45120961, №45120938, №45120920, №45120912, №45120805, №45120797, №45120789, №47988183, №47988175, №47988225, №47988217, №47988209, №47988191, які містять відомості, зокрема: дату відправлення, дату прибуття (п.п.56,51); тарифні відмітки, відстань перевезення вантажу (п.30).

Так, за накладними: №47919543 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №47919550 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №47919535 від 02.11.2021 року, прибуття вантажу 13.11.2021 року, №45453396 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463312 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463304 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463296 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463288 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45463270 від 17.11.2021 року, прибуття вантажу 24.11.2021 року, №45347598 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347564 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347549 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347531 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347515 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347499 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45347507 від 14.11.2021 року, прибуття вантажу 20.11.2021 року, №45169448 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169430 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169422 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169414 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169406 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45169398 від 09.11.2021 року, прибуття вантажу 15.11.2021 року, №45120961 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120938 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120920 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120912 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120805 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120797 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №45120789 від 07.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988183 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988175 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988225 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988217 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988209 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року, №47988191 від 03.11.2021 року, прибуття вантажу 14.11.2021 року.

Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що по всім зазначеним вище накладним відстань перевезення вантажу складає 446 км, а отже, виходячи зі змісту Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, що не заперечується відповідачем у справі, яка переглядається, ним, при здійсненні перевезення вантажу за спірними накладними допущено прострочення строків доставки вантажу, що також правомірно було встановлено судом першої інстанції, під час надання оцінки вказаним накладним.

Так, як вбачається з п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

При цьому, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не було надано відповідних належних та допустимих доказів того, що між сторонами погоджено збільшення термінів доставки вантажів, з огляду на що, місцевий господарський суд вірно встановив ту обставину, що порушення термінів доставки сталося з вини перевізника.

У відповідності до вимог ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З огляду на вказане, та те, що саме перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, у випадку наявності їх вини, апеляційний господарський суд погоджується з позицією господарського суду першої інстанції про те, що оскільки Акціонерним товариством «Українська залізниця» було несвоєчасно доставлено вантаж, наяні правові підстави для покладення на відповідача господарської відповідальності у вигляді штрафу.

Щодо доводів скаржника про те, що у даному випадку, визначення терміну доставки за груповою відправкою має розраховуватися, виходячи зі швидкості, встановленої як для вагонної відправки - одна доба на кожні повні та неповні 200 км, а не як для відправки маршрутної - одна доба на кожні повні та неповні 320 км та те, що у матеріалах справи відсутні докази саме маршрутної відправки вантажу, з огляду на що місцевий господарський суд необгруновано стягнув з відповідача нарахований позивачем штраф за накладними №№ 45453396, 45463312, 45463304, 45463296, 45463288, 45463270; 45120789, 45120797, 45120805, 45120912, 45120920, 45120938; 451б9398, 45169406, 45169414, 45169422, 45169430, 45169448;45347499, 45347507, 45347515, 45347531, 45347549, 45347564, 45347598 виходячи із вантажної швидкості доставки - одна доба на кожні повні та неповні 320 км (п. 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644), а не одна доба на кожні повні та неповні 200 км., колегія суддів зазначає таке.

Так, як раніше було зазначено колегією суддів за текстом постанови, відповідно до п. 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі перевезення вантажною швидкістю, залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у такі терміни: маршрутними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 320 км; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах 1 доба на повні та неповні 200 км.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Правил оформлення перевізних документів, заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил. За наявності в договорі між залізницею і вантажоодержувачем положень про електронний обмін документами на вантаж, що прибув за електронною накладною (із накладенням ЕЦП), одержувачу надається накладна в електронному вигляді у порядку, визначеному договором. За відсутності таких положень у договорі одержувачу видається накладна у паперовому вигляді, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем стації призначення. У разі прибуття вантажу за накладною у паперовому вигляді за наявності в договорі між залізницею і вантажоодержувачем положення про електронний обмін документами на вантаж оформлення видачі вантажу станцією призначення здійснюється за електронною накладною (із накладенням ЕЦП). Накладна в паперовому вигляді передається до розрахункового підрозділу залізниці та, у разі потреби, видається одержувачу.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів, за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 29, яка визначає тип відправки: Відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна, у відповідному місці проставляється позначка х і заповнюється ця графа відправником.

Зазначене спростовує твердження апелянта про те, що за залізничним накладними №№ 45453396, 45463312, 45463304, 45463296, 45463288, 45463270; 45120789, 45120797, 45120805, 45120920, 45120938; 451б9398, 45169406, 45169414, 45169422, 45169430, 45169448;45347499, 45347507, 45347515, 45347531, 45347549, 45347564, сума штрафу, нарахованого позивачем завищена.

У відповідності до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Така відмітка міститься у графі 49 відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів.

При цьому перелік причин затримки, визначених у пункті 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів не є вичерпним.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334 (далі по тексту - Правила складання актів) акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Згідно з п. 4 Правил складання актів комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Отже вищевказані норми покладають обов`язок на відповідача у разі настання обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, скласти комерційні акти чи акти загальної форми, в залежності від обставин, та внести про даний факт відповідні відомості до накладної, незалежно від стану перевізного процесу.

Проте, виходячи із приписів Правил складання актів, наявність відмітки у накладній не може автоматично свідчити про наявність/відсутність обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці. Наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу, не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, на які останній посилається у підтвердження своїх заперечень проти позову, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу для збільшення терміну доставки вантажу. Такої ж думки дотримується і Верховний Суд у постановах від 02.12.2019 року у справі № 910/3745/19, від 12.03.2020 року у справі № 905/912/19.

Отже, з огляду на те, що спірні накладні під час завантаження складалися позивачем та саме ним проставлялася відмітка щодо типу відправки, відповідач не був позбавлений права на складення комерційного акту щодо визначення у такому разі, який саме тип відправки відбувається, груповий чи маршрутний, а також права ініціювання внесення змін до спірних накладних.

Проте, належних доказів щодо розмежування типу відправки під час взяття на себе господарських зобов`язань з перевезення вантажу відповідач ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надав, з огляду на що, його твердження, викладені в апеляційній скарзі щодо визначення неправильного розрахунку штрафу за вказаними вище накладними, колегією суддів не приймається до уваги.

Водночас, судом апеляційної інстанції, який у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за матеріалами справи встановлено, що у накладних №45120912, №45347598, №47919550, №47988191 за якими, зокрема, апелянт зазначив щодо невірності розрахунку штрафу, у графі 29, яка визначає тип відправки: Відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна, у відповідному місці «вагонна відправка» проставлена позначка Х, тобто, визначення терміну доставки за такою відправкою має розраховуватися, виходячи зі швидкості, встановленої як для вагонної відправки - одна доба на кожні повні та неповні 200 км, а не як для відправки маршрутної - одна доба на кожні повні та неповні 320 км.

Так, за відповідними розрахунками, за накладною №47919550 вантаж прийнято до перевезення 02.11.2021 року, дата повідомлення про прибуття 13.11.2021 року: встановлений термін доставки становить (446:200) + 1 = 4 доби, фактично вантаж доставлено за 10 діб, доставка вантажу прострочена на 6 діб (30%), сума штрафу становить 2136 грн. 90 коп.

За накладною №45347598 вантаж прийнято до перевезення 14.11.2021 року, дата повідомлення про прибуття 20.11.2021: встановлений термін доставки становить (446:200) + 1 = 4 доби, фактично вантаж доставлено за 5 діб, доставка вантажу прострочена на І добу, відповідно, штраф не нараховується.

За накладною №45120912 вантаж прийнято до перевезення 07.11.2021 року, дата повідомлення про прибуття 14.11.2021 року: встановлений термін доставки становить (446:200) + 1 = 4 доби, фактично вантаж доставлено за 6 діб, доставка вантажу прострочена на 2 доби (10%), сума штрафу становить 712 грн. 30 коп.

За накладною №47988191 вантаж прийнято до перевезення 03.11.2021 року, дата повідомлення про прибуття 14.11.2021 року: встановлений термін доставки становить (446:200) + 1 = 4 доби, фактично вантаж доставлено за 10 діб, доставка вантажу прострочена на 6 діб (30%), сума штрафу становить 2136 грн. 90 коп.

Таким чином, сума штрафу за прострочення доставки вантажу за вказаними накладними складає 4986 грн. 10 коп.

Проте, у зв`язку із тим, що позивач за мотивами позовної заяви зазначив, що перевезення вантажу за вказаними вище чотирьма накладними відбувалося за типом відправки «маршрутна», а не «вагонна», як встановлено судом апеляційної інстанції, а суд обмежений правом у вирішенні спору з огляду на предмет та підстави позову, у стягненні штрафу за прострочення терміну поставки вантажу за накладними №45120912, №45347598, №47919550, №47988191 слід відмовити. При цьому, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи позивача, про те, що незважаючи на зазначення у вказаних вище накладних виду відправка, як «вагонна», у сукупності з наданими іншими накладними треба розглядати таку відправку як «групову/маршрутну», оскільки в даному випадку судом розглядається позов про застосування до відповідача господарської відповідальності, яка має застосовуватись тільки при наявності дотримання позивачем всіх формальних умов, передбачених чинним транспортним законодавством, зокрема, зазначення у первинних документах саме тих позначок, з яких однозначно можливо встановити обставини правомірності нарахування позивачем штрафу, чого останнім зроблено не було.

З огляду на вказане, доведеним позивачем належними та допустимими доказами по справі розміром штрафу який належить стягнути з відповідача за несвоєчасну доставку вантажу за спірними накладними є 435927 грн. 60 коп.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що обґрунтованими є вимоги відповідача, зазначені в апеляційній скарзі лише в частині про зменшення суми штрафу на 4986 грн. 10 коп.

Отже, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі частково знайшли своє відображення під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, яке в частині правильності розрахунків нарахованого позивачем штрафу потребує скасування, з огляду на що, штраф який належить стягнути з відповідача у розмірі 435927 грн. 60 коп. є цілком обґрунтованим.

Щодо доводів скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення нарахованої позивачем суми неустойки, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру нарахованої неустойки в поряду ст. 233 Господарського кодексу України, відповідач послався на те, що:

- відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі;

- починаючи з 24.02.2022 року Російська Федерація здійснює обстріл всієї території України майже кожен день, завдаючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі, відповідача;

- відповідач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту яке на теперішній час здійснює вантажні та пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та вантажів;

- починаючи з 24.02.2022 року відповідач несе збитки, пов`язані з здійсненням евакуаційних рейсів, пошкодженням та відповідним відновленням, втратою майна, критичним зменшенням обсягів вантажних перевезень;

- стягнення з відповідача значних сумі штрафів загрожує зривом ремонтів пошкодженого рухомого складу та перевезень військових вантажів та пасажирів, а також гуманітарних вантажів, які забезпечують медикаментами та продовольством цивільне населення в окремих регіонах. Вказане може привести до загибелі тисяч військовослужбовців Збройних Сил України та цивільних осіб та до незворотніх негативних наслідків для держави Україна.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Правовий аналіз названих статей Цивільного кодексу Господарського кодексу України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Поряд з цим суд враховує, що 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року.

Так, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Однак, в умовах воєнного стану Акціонерному товариству «Українська залізниця» належить стратегічна роль, загальновідомо, що втрати від військових дій є досить значними, для усунення їх наслідків відповідач потребує значних ресурсів.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (зокрема їх повне виконання), а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, апеляційний суд вважає, що з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, є справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, можливе зменшення розміру нарахованого штрафу на 50 % від суми 435927 грн. 60 коп., тобто 217963 грн. 80 коп.

Апеляційний суд вважає, що стягнення з відповідача вказаної вище суми штрафу компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків доставки вантажу, стягнення ж з відповідача штрафу у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, з огляду на що, колегія суддів зазначає про те, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення суми нарахованої неустойки в порядку ст. 233 Господарського кодексу України, є помилковим.

Між тим, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів, дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу на 95%, перевіривши всі доводи, які містяться в ньому, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір штрафу; обставини, на які посилався відповідач як на підставу зменшення штрафу, дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 50 % штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 217963 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі №916/757/22 частково не відповідає обставинам справи та вимогам закону і є достатні правові підстави для його часткового скасування у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасність доставки вантажів, сума штрафу за прострочення доставки вантажів, яка підлягає до стягнення, становить 217963 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Одеська залізниця», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі №916/757/22 підлягає задоволенню частково, а рішення суду частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, стягнення з Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса на користь Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 217963 грн. 80 коп. штрафу за прострочення доставки вантажів.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, проте без урахування зменшеного розміру нарахованого штрафу, оскільки при здійсненні судом такого зменшення, судовий збір в повному розмірі покладається на винну сторону. Крім того, судом апеляційної інстанції здійснено новий розподіл судових витрат, понесених при розгляді справи у суді першої інстанції у зв`язку із частковим скасуванням рішення місцевого господарського суд, у відповідності до вимог пп. б п. 3 ч. 1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі №916/757/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 року у справі №916/757/22 скасувати частково.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса про стягнення суми штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 440 913 грн. 70 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ) на користь Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг; ) 217963 грн. 80 коп. штрафу за прострочення доставки вантажів, 6538 грн. 91 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса про стягнення суми штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 4986 грн. 10 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 19.12.2022 року.

Повний текст постанови складено та підписано 20 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош