ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1276/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 року

по справі №916/1276/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі-Агент»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

про стягнення заборгованості в загальній сумі 88 108,80 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Петров В.С., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29),

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі-Агент» (далі ТОВ «Енерджі-Агент») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (далі ДП «Адміністрація морських портів України») про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 в загальній сумі 88108,80 грн., в т.ч. 73483,79 грн. основного боргу, 12652,66 грн. інфляційних втрат, 1972,35 грн. 3% річних.

Як стверджує позивач, ТОВ «Енерджі-Агент» отримало від АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» за вказаний розрахунковий період дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, зокрема: у лютому 2021 року - 101684 кВт./год. ТОВ «Енерджі-Агент» звертає увагу суду на тому, що обсяг спожитої електричної енергії відповідачем у період лютого 2021 підтверджується довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі». На підставі вищезазначених даних, як стверджує позивач, ТОВ «Енерджі-Агент» було підготовлено та направлено на офіційну поштову адресу рахунок за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії за період з лютого 2021 року, а саме № 01210219 від 09.03.2021 на загальну вартість 201 019,93 грн., у т.ч. ПДВ.

Також у зв`язку з несвоєчасною та неповною оплатою заборгованості за спожиту електроенергію ТОВ «Енерджі-Агент» нарахувало споживачу, починаючи з початку настання періоду прострочення оплати заборгованості на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3 % річних у розмірі 1972,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 652,66 грн., що також заявлені до стягнення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 по даній справі позов ТОВ «Енерджі-Агент» до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) про стягнення заборгованості в розмірі 88108,80 грн. задоволено, стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на користь ТОВ «Енерджі-Агент» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 73483 грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 1972 грн. 35 коп., інфляційні витрати у розмірі 12652 грн. 66 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що перевищення розміру споживання електричної енергії не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплат за фактично спожиту електричну енергію та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, суд першої інстанції, здійснивши перевірку нарахованих 3% річних та інфляційних, задовольнив позовні вимоги і в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 по справі №916/1276/22 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи та прийнятті рішення по ній, було грубо порушені норми матеріального та процесуального права, суд не здійснив всебічного розгляду справи та вивчення наданих відповідачем доводів.

На переконання апелянта, допущена перевитрата активної електричної енергії не підлягає сплаті з боку відповідача. Так, факт перевищення обсягу споживання електричної енергії, який відбувся з боку відповідача, не тягне виникнення у останнього зобов`язання щодо її оплати, оскільки відповідно до п.4.1 Договору в редакції, затвердженій Додатковою угодою №4 від 31.12.2021, визначено, що загальна ціна Договору визначається обсягом фактично спожитої електричної енергії Споживачем, проте у будь-якому разі не може перевищувати 1157460,00 грн., без ПДВ.

Заявник апеляційної скарги вказав, що скориставшись можливістю, передбаченою ч.6 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.15.2 Договору №39-В-ІЗФ-20, було укладено вищезазначену Додаткову угоду №4, згідно якої ціна Договору була збільшена на максимально можливу суму, а саме 20% від початкової суми Договору.

Апелянт вказує, що дана обставина не була врахована судом першої інстанції, але визначені договірні обсяги постачання електричної енергії та гранична сума витрат на оплату поставленого за договором товару, була чітко обумовлена сторонами при укладенні договору та є такою, що не підлягає коригуванню внаслідок будь-яких обставин, в тому числі й постачання надлишкового обсягу активної електричної енергії.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії ДП Адміністрація морських портів України на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 по справі №916/1276/22, вирішено розглянути апеляційну скаргу ДП Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії ДП Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 по справі №916/1276/22 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2020 між ТОВ «Енерджі-Агент» та ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» було укладено Договір № 39-В-ІЗФ-20 про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 1.1. вказаного Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору терміни, що використовуються в цьому договорі вживаються в значенні Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ.

Згідно з п. 1.3. Договору найменування відповідно до предмету закупівлі: Електрична енергія за кодом СРУ за ДК 021:2015: 09310000-5 (постачання електричної енергії). Постачання товару за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії.

За умовами п. 1.4. Договору загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії визначено сторонами в додатку №2 до цього договору та становить 690 000 кВт*год і відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи розподілу. Відхилення від показників загального очікуваного обсягу постачання електричної енергії, зазначених в Додатку №2, не створює для Споживача будь-яких наслідків та не тягне за собою виникнення фінансових зобов`язань.

В п.п. 1.5., 1.6. Договору вказано, що підписанням цього договору постачальник підтверджує, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, де споживач є стороною договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020 - 31.12.2020.

Згідно з п. 2.2. Договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є додатком №1 до цього договору. Місце поставки (передачі) електричної енергії - на межі балансової належності, визначеної у договорі про надання послуг з розподілу, укладеного між оператором системи розподілу та споживачем. Точки розподілу електричної енергії знаходяться за адресами вказаними в додатку №3 до цього договору.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та положень цього договору.

За умовами п. 2.4. Договору постачальник за цим договором не має право вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, окрім визначеної цим договором.

Згідно з п. 2.5. Договору, споживач має право на коригування договірної величини постачання електричної енергії з розрахунковому місяці в межах очікуваного загального обсягу споживання електричної енергії.

В п. 4.1. Договору передбачено, що загальна ціна цього договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 964 550,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 192 910,00 грн., разом ціна Договору 1 157 460,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до 4.2. Договору ціна за одиницю товару визначається у Додатку №2 Специфікація товару, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.3. Договору ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», що оформлюються додатковою угодою. Не раніше, ніж через один місяць від дати початку постачання електричної енергії за цим договором, допускається зміна ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни електричної енергії на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення ціни договору. Зменшення ціни за одиницю електричної енергії здійснюється без обмежень строків і розмірів. У разі коливання ціни електричної енергії на ринку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю електричної енергії. Наявність факту коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується довідками відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку. За згодою сторін ціна за 1кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни. Зміна ціни за ІкВт/год електричної енергії оформшоється шляхом укладання додаткової угоди з урахуванням умов цього Договору.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії та актах прийняття-передавання товарної продукції за цим договором.

В п.п. 4.5., 4.6. Договору унормовано, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний банківський рахунок постачальника зазначений в договорі. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему та в інший, не заборонений чинним законодавством, спосіб. Обсяг та вартість фактично спожитої електричної енергії за цим договором визначається підписаними сторонами відповідними актами прийняття-передавання.

У п. 4.7. Договору сторони передбачили, що оплата вартості електричної енергії здійснюється наступним чином: споживач здійснює авансовий платіж в розмірі до 80% вартості очікуваного обсягу споживання електричної енергії в наступному розрахунковому періоді, згідно відповідного рахунку постачальника, який виставляється ним впродовж поточного розрахункового періоду; з разі якщо вартість фактично спожитої електричної енергії (згідно акту прийняття-передавання товарної продукції) в розрахунковому періоді перевищує сплачену суму авансу, різниця оплачується споживачем згідно відповідного рахунку постачальника; в разі якщо сума сплаченого споживачем авансу перевищує вартість фактично спожитої у відповідний розрахунковий період електричної енергії, різниця зараховується як аванс наступного розрахункового періоду. Всі рахунки постачальника за цим договором оплачуються споживачем впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дня, наступного за днем отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку. Оплата рахунків за цим договором може буди здійснена споживачем протягом 90 (дев`яносто) робочих днів з дня, наступного за днем отримання їх оригіналів. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити номер цього Договору, чітку інформацію про суму платежу, ціну та обсяг, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п. 5.1. Договору споживач має право: отримувати електричну енергію на умовах, визначених у цьому договорі; отримувати електричну енергію із забезпеченням рівня якості послуг, відповідно до вимог діючих стандартів якості, затверджених регулятором, а також на отримання компенсації за порушення таких вимог; безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та обов`язків, інформацію про ціну, порядок оплати спожитої електричної енергії, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього договору; безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші параметри власного споживання електричної енергії; звертатися до постачальника для вирішення будь-яких питань, пов`язаних з виконанням цього договору; вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків та актів прийняття-передавання товарної продукції і, у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою, вимагати організації та проведення звіряння (за необхідності із залученням постачальника послуг комерційного обліку та/або оператора системи) розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку; проводити звіряння фактичних розрахунків в установленому ПРРЕЕ порядку з підписанням відповідного акту.

В п. 5.2. Договору передбачено, що споживач зобов`язується: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору; укласти в установленому порядку договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи розподілу для набуття права на правомірне споживання електричної енергії та фізичну доставку електричної енергії до межі балансової належності об`єкта споживача; раціонально використовувати електричну енергію, обережно поводитися з електричними пристроями та використовувати отриману електричну енергію виключно для власного споживання та не допускати несанкціонованого споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 6.1. Договору постачальник має право: отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію; контролювати правильність оформлення споживачем платіжних документів; ініціювати припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку та на умовах, визначених цим договором, та чинним законодавством; безперешкодного доступу до розрахункових засобів вимірювальної техніки споживача для перевірки показників фактично спожитих споживачем обсягів електричної енергії, за умови надходження від постачальника списку осіб для оформлення перепусток для проходу/проїзду на територію споживача. Витрати постачальника на оформлення перепусток для проходу/проїзду на територію споживача компенсації споживачем не підлягають; проводити разом зі споживачем звіряння фактично спожитих обсягів електричної енергії з підписанням відповідного акту; отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України; мати інші права, передбачені чинним законодавством і цим Договором.

Згідно з п. 6.2. Договору постачальник зобов`язується: забезпечувати належну якість електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору; нараховувати і виставляти рахунки та акти прийняття-передавання товарної продукції споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором; надавати споживачу інформацію про його права та обов`язки, ціни на електричну енергію та їх складові, порядок оплати за спожиту електричну енергію, порядок зміни діючого постачальника та іншу інформацію, що вимагається цим договором та чинним законодавством, а також інформацію про ефективне споживання електричної енергії.

В п. 7.2. Договору сторони узгодили, що припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за спожиту електричну енергію за цим договором.

За умовами п.п. 8.1., 8.2. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків; в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

У п. 12.1. Договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо такі є) і діє до 31.12.2020, а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електроенергію, відшкодування завданих збитків до повного виконання зобов`язань сторонами.

У заяві-приєднанні до Договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору), серед іншого, сторонами визначені вид та адреси об`єктів, ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача (згідно додатка до заяви-приєднання), зазначено найменування оператора, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії, - АТ «Одесаобленерго» (нове найменування - АТ „ДТЕК Одеські електромережі»), вказано початок постачання з 21 травня 2020 р.

У додатку № 2 до Договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 «Специфікація товару» визначено найменування товару, терміни постачання, очікуваний обсяг постачання електричної енергії, ціна за одиницю, а також сума без ПДВ, сума ПДВ та сума разом із ПДВ.

В додатку № 3 № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 визначено місце поставки (передачі) електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою №1 від 23.07.2020 та додатковою угодою № 2 до Договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 сторонами викладено у новій редакції розділ 18 в частині інформації про постачальника та його банківські реквізити.

Відповідно до п.п. 15.1.-15.3. договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Зміни та доповнення до договору можуть бути внесені в порядку, передбаченому чинним законодавством та цим договором, тільки за домовленістю сторін, що оформлюються додатковими угодами до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Так, на підставі ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, що діяла на момент оголошення процедури закупівлі, 31.12.2020 сторонами договору була укладені додаткова угода № 4 від 31.12.2020 р., згідно якої:

- сторонами викладено п. 1.4 Договору у новій редакції, відповідно до якої загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії до 31.12.2020 визначено сторонами в обсязі 665765,8 кВт*год, а до 31.03.2021 в обсязі 782863,8 кВт*год (згідно додатку № 2 до цього договору), що відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи розподілу;

- п. 1.2 Договору викладено в наступній редакції: 2.1. Розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020 - 31.03.2021;

- пункт 4.1 розділу Договору викладено в наступній редакції: 4.1. Загальна ціна цього договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 1157460,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 231492,00 грн., разом ціна договору 1388952,00 грн. з ПДВ;

- п. 12.1 Договору викладено у наступній редакції: 12.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо такі є) і діє до 31.03.2021, а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електроенергію, відшкодування завданих збитків до повного виконання зобов`язань сторонами;

- додаток № 2 до договору «Специфікація товару» викладено у новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди.

Як вбачається з Додатку № 2 до договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 в новій редакції, сторонами визначено найменування товару, терміни постачання з урахуванням січня, лютого та березня 2021, очікуваний обсяг постачання електричної енергії, ціна за одиницю та зазначено, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 1157460,00 грн. без ПДВ, 231492,00 грн. сума ПДВ, разом з ПДВ - 1388952,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, впродовж дії договору, починаючи з травня 2020 року, позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату за спожиту електроенергію та акти приймання передавання товарної продукції, які були отримані з боку відповідача та оплачені ним, а саме:

- № 2/П від 20.05.2020 за травень 2020 року на суму 31300,07 грн., сплачено 26.05.2020 згідно з платіжним дорученням № 2744 в сумі 31300,07 грн.;

- № 1/П від 20.05.2020 за червень 2020 року на суму 58000,49 грн., сплачено 03.06.2020 згідно з платіжним дорученням № 2768 в сумі 58000,49 грн.;

- № 1/1 від 03.06.2020 за травень 2020 року на суму 3574,42 грн. , сплачено 23.06.2020 згідно з платіжним дорученням № 2863 в сумі 3574,42 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/П від 17.06.2020 за липень 2020 року на суму 92764,55 грн., сплачено 23.06.2020 згідно з платіжним дорученням № 2862 в сумі 92764,55 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/1 від 01.08.2020 за липень 2020 року на суму 116762,83 грн., сплачено 20.08.2020 згідно з платіжним дорученням № 3159 в сумі 116762,83 грн.;

- № 1/П від 27.08.2020 за серпень 2020 року на суму 92764,55 грн., сплачено 31.08.2020, згідно з платіжним дорученням № 3198 в сумі 92764,55 грн.;

- № 1/1 від 03.09.2020 за серпень 2020 року на суму 21275,45 грн., сплачено 15.09.2020 згідно з платіжним дорученням № 3267 в сумі 21275,45 грн.;

- № 1/1 від 01.10.2020 за вересень 2020 року на суму 114070,20 грн. сплачено 19.10.2020 згідно з платіжним дорученням № 3443 в сумі 114070,20 грн.;

- № 1/1 від 01.11.2020 за жовтень 2020 року на суму 93791,16 грн., сплачений 16.11.2020 згідно з платіжним дорученням № 3604 в сумі 93791,16 грн.;

- № 1/П від 27.10.2020 за листопад 2020 року на суму 132520,79 грн., сплачено 16.11.2020 згідно з платіжним дорученням №3603 в сумі 132520,79 грн.;

- № 1/1 від 01.01.2021 за грудень 2020 року на суму 277422,87 грн., сплачено 19.01.2021 згідно з платіжним дорученням № 3983 в сумі 277422,87 грн.;

- № 1/П від 01.01.2021 за січень 2021 року на суму 62470,30 грн., сплачено 25.01.2021 згідно з платіжним дорученням № 4023 в сумі 62470,30 грн.;

- № 1/1 від 01.02.2021 за січень 2021 року на суму 164698,18 грн., сплачено 23.02.2021 згідно з платіжним дорученням № 96 в сумі 164698,18 грн.

За наявною в матеріалах справи довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі» № 101/29/03-3289 від 10.06.2021, що надана у відповідь на лист ТОВ «Енерджі-Агент» №1531/06/21 від 02.06.2021, ДП «АМПУ» ІФ ДП «АМПУ» спожило за лютий 2021 року електричну енергію за усіма точками комерційного обліку в обсязі 101684 кВт.год.

На підставі наданих АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» даних ТОВ «Енерджі-Агент» було сформовано рахунок за спожиту електричну №01210219 від 09.03.2021 та акт купівлі-продажу електричної енергії за період лютого 2021 року на загальну суму 201019,93 грн. з ПДВ, які були направлені на адресу відповідача.

Як вбачається з листа від 25.03.2021 №534/14-03-05, відповідач повідомив про отримання 12.03.2021 оригіналу рахунку ТОВ «Енерджі-Агент» № 01210219 від 09.03.2021 для сплати за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії. Однак відповідачем за вказаним рахунком № 01210219 від 09.03.2021 за лютий 2021 року на суму 201019,93 грн. було сплачено лише суму в розмірі 127536,14 грн. згідно платіжного доручення № 256 від 29.03.2021, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість за лютий 2021 року в сумі 73483,79 грн.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між сторонами по справі договір, який за своєю природою є договором енергопостачання, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України), і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із частиною першою статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України Про ринок електричної енергії.

Частинами шостою, сьомою статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Закон України "Про ринок електричної енергії" №2019-VIII від 13.04.2017 набрав чинності з 11.06.2017.

Цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За визначенням, яке наведено в пункті 42 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Частина друга статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлює, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема:

1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг;

2) правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку;

3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу;

4) кодексом комерційного обліку;

5) правилами роздрібного ринку;

6) іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір); про участь у ринку "на добу наперед" та/або внутрішньодобовому ринку; про купівлю-продаж електричної енергії на ринку "на добу наперед"; про купівлю-продаж електричної енергії на внутрішньодобовому ринку; про участь у балансуючому ринку; про врегулювання небалансів; про надання послуг з розподілу; про надання послуг з передачі; про надання допоміжних послуг; про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; про приєднання до системи передачі; про приєднання до системи розподілу; про участь у розподілі пропускної спроможності; про постачання електричної енергії споживачу; про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом; про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; інші договори, передбачені відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

За змістом частин другої, шостої та сьомої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до пункту 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Пунктом 3.2.6. Правил роздрібного ринку електричної енергії встановлені істотні умови договору постачання електричної енергії.

Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно із пунктом 4.12. Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункт 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.14. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до пункту 4.21. Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 5.2.1., 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії та прийняття цієї електроенергії відповідачем є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити спожиту електроенергією відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно виставлених рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії.

Як зазначалося раніше, на підставі наданих АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» даних ТОВ «Енерджі-Агент» було сформовано рахунок за спожиту електричну №01210219 від 09.03.2021 та акт купівлі-продажу електричної енергії за період лютого 2021 на загальну вартість 201019,93 грн. з ПДВ, що було направлено на адресу відповідача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, не оспорює обсяги електроенергії, спожиті ним у спірний період за лютий 2021 року, а вказує на те, що оскільки ціна договору становить 1388952,00 грн. (з ПДВ), тому визначена позивачем сума за спожиту у лютому 2021 року електроенергію у розмірі 201019,93 грн. перевищує залишок суми за укладеним між сторонами договором на 73483,79 грн.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що перевищення розміру споживання електричної енергії в даному випадку не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплат за фактично спожиту електричну енергію та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та у Рішенні від 30.11.2004 р. у справі «Бакалов проти України».

Доводи апелянта в частині того, що оплата рахунку від 09.03.2021 №01210219 на загальну суму 201019,93 грн. призвела би до збільшення загальної ціни, визначеної в договорі, й тим самим до безпідставних змін істотних умов договору, судовою колегією не приймаються до уваги.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються на підставі наявної потреби у закупівлі товарів, робіт і послуг. Заплановані закупівлі включаються до річного плану закупівель. Закупівля здійснюється відповідно до річного плану (в редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 4 вказаної статті Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що для планування закупівель та підготовки до проведення закупівель замовники можуть проводити попередні ринкові консультації з метою аналізу ринку, у тому числі запитувати й отримувати рекомендації та інформацію від суб`єктів господарювання. Такі рекомендації та інформація можуть використовуватися замовником під час підготовки до проведення закупівлі, якщо вони не призводять до порушення статті 5 цього Закону. Консультації з ринком можуть проводитися через електронну систему закупівель шляхом надсилання запитань замовником та отримання відповідей від суб`єктів господарювання або шляхом організації відкритих зустрічей з потенційними учасниками. Проведення попередніх ринкових консультацій замовником не вважається участю суб`єктів господарювання у підготовці вимог до тендерної документації.

Крім того, п. 5 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що у тендерній документації замовником зазначаються такі відомості: кількість товару та місце його поставки.

З наведеного вбачається, що саме на замовника, в даному випадку Державне ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Ізмаїльського морського порту) покладено обов`язок із визначення необхідного обсягу електричної енергії для забезпечення власної діяльності, а також планування обсягів електричної енергії, яка була спожита у відповідні розрахункові періоди.

Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема ст. 36 (в редакції, що сторони застосували під час укладення додаткової угоди № 4 від 30.12.2020), сторони були наділені правом змінювати умови договору про закупівлю, а саме було передбачено, що дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

ТOB «Енерджі-Агент» визнає, що між сторонами було узгоджено та підписано додаткову угоду №4 до Договору, за якою сторони внесли зміни до п.1.4 Договору в частині кількості електричної енергії в обсязі 782863,8 кВт.*год. Також вказаною угодою сторони виклали п.2.1 розділу 2 договору у новій редакції, згідно якої розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020-31.03.2021 р.

З огляду на положення Закону України «Про публічні закупівлі», саме відповідач як замовник повинен та має здійснювати прогноз та контроль власних обсягів споживання електроенергії. Тому при укладенні додаткової угоди № 4 відповідач повинен був зробити власний розрахунок обсягів споживання.

Разом з тим, здійснивши власне планування відповідних обсягів електричної енергії, що мала бути спожита останнім, і після цього споживши електричну енергію у більшому обсязі, відповідач необґрунтовано посилається на відсутність підстав для оплати спожитої у більшому обсязі електроенергії.

Крім того, що відсутність державних асигнувань не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань, які виникли зі споживанням електричної енергії в більшому обсязі. (ст. 4, 48, 51 Бюджетного кодексу України).

Стосовно доводів відповідача в частині того, що сума договору сплачена у повному обсязі, тому договір вважається виконаним, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.15 ПРРЕЕ у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу.

Споживач після отримання повідомлення електропостачальника має право ініціювати зміну електропостачальника у порядку, встановленому в розділі VI цих правил.

Вище зазначений пункт також кореспондується із пп. 10 п. 6.2 Договору, за яким постачальник зобов`язується протягом 1 робочого дня від дати, коли постачальнику стало відомо про нездатність продовжувати постачання електричної енергії споживачу поінформувати споживача про його право вибору іншого електропостачальника та про наслідки невиконання таких дій, а також права споживача отримувати електричну енергію від постачальника останньої надії, та на відшкодування збитків, завданих у зв`язку з неможливістю подальшого виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в даному випадку відповідач здійснює помилкове трактування поняття «неспроможність продовжувати здійснення електропостачання» та невірно посилається на положення ПРРЕЕ, оскільки фактично у ТОВ «Енерджі-Агент» були відсутні підстави для такого попередження, оскільки відсутні правові підстави, визначені ПРРЕЕ.

Крім того, згідно з п. 6.1.3. ПРРЕЕ зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника. але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.

Також п. 4.27 ПРРЕЕ визначає, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Проте, відповідачем не надано доказів відповідного його звернення до АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та до ТОВ «Енерджі-Агент» про намір припинити дію договору, та матеріали справи такого звернення не містять.

Таким чином, у позивача були відсутні правові підстави щодо повідомлення про неможливість здійснення постачання електричної енергії та про припинення дії вищезазначеного договору, і як наслідок, переведення відповідача на постачання електричної енергії постачальником останньої надії, з огляду на продовження його дії до 31.03.2021 додатковою угодою № 4.

Відтак, посилання відповідача на п. 3.2.15 ПРРЕЕ, як на підставу часткової неоплати за електроенергію за лютий 2021 року є безпідставними, оскільки термін дії договору у лютому 2021 року не закінчився.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині того, що відповідач безпідставно не здійснив повну оплату за спожиту електричну енергію за лютий 2021 року. Несплатою позивачу вищевказаної суми заборгованості за спожиту електроенергію відповідач порушив умови укладеного договору, що є недопустимим згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, а вимоги позивача про стягнення 73483,79 грн. є обґрунтованими.

Також, враховуючи наявність у відповідача простроченого невиконаного зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Так, ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного Кодексу України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів оплати за поставлену електроенергію, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних в сумі 1972,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 12652,66 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідно до норм чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 року по справі №916/1276/22 задоволенню не підлягає, а рішення залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 року по справі №916/1276/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 року по справі №916/1276/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош