СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/3784/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.

та представників сторін:

першого позивача - Крючков І.М.

другого позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни (вх.№462Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2022 (суддя М.І.Шатерніков, повний текст рішення складено 24.01.2022) у справі №922/3784/21

за позовом 1. Харківської обласної ради (61002, м. Харків, вул. Сумська, 64; ідент. код 24283333);

2. Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 51; ідент. код 14107244)

до Фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )

про припинення договору оренди, виселення та стягнення 470840,10 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Харківська обласна рада та Обласне комунальне підприємство Харківської обласної ради "Знахідка" 17.09.2021 звернулись до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Чапенко Людмили Юріївни про:

- дострокове розірвання договору оренди комунального майна від 31 жовтня 2014 року № 240 Н, укладеного між Харківською обласною радою та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною;

- виселення фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни з нежитлових приміщень 1-го поверху корисною площею 73,2 кв.м та місць спільного користування площею 3,5 кв.м, будівлі літ. "А-1", розташованих за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, що знаходяться на балансі Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка", та зобов`язання повернути зазначене майно Обласному комунальному підприємству Харківської обласної ради "Знахідка" за актом приймання-передачі;

- стягнення заборгованості по орендній платі за Договорами оренди комунального майна, а саме: № 240Н від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н від 30.08.2017; № 330Н від 28.02.2018 та заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання майна за відповідними договорами № 240Н/В від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н/В від 30.08.2017; № 330Н/В від 28.02.2018 на загальну суму 470840,10 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення п. 3.3 Договорів, орендну плату сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, що є порушенням ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.01.2022 у справі №922/3784/21 позов задоволено повністю.

Фізична особа-підприємець Чапенко Людмила Юріївна з рішення суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2022 у справі №922/3784/21 та прийняти нове, яким в позові відмовити. Також просить стягнути з позивачів на її користь понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на договорах оренди комунального майна № 240Н від 31.10.2014; №310Н від 30.08.2017; №311Н від 30.08.2017 стоїть не її підпис. Зазначає, що ФОП Чапенко Людмила Юріївна заперечує факт договірних відносин між сторонами.

Посилається на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи чим позбавив відповідача права довести обставини, на які він посилався в обґрунтовування своїх заперечень проти позовних вимог.

Крім того, апелянт просить визнати поважними причини пропуску та поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Також апелянт просить суд призначити у господарській справі №922/3784/21 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертній установі - Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса". На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставити наступні питання:

- чи виконано підпис від імені особи Чапенко Людмили Юріївни ліворуч від прізвища та ініціалів Л. Ю. Чапенко у графі під назвою "Орендар" пункту 12 "Юридичні адреси та платіжні реквізити сторін" на 6-ій сторінці Договору оренди комунального майна від 31.10.2014 № 240 Н тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

- чи виконано підпис від імені особи Чапенко Людмили Юріївни ліворуч від прізвища та ініціалів Л. Ю. Чапенко у графі під назвою "Орендар" пункту 12 "Юридичні адреси та платіжні реквізити сторін" на 6-ій сторінці Договору оренди комунального майна від 30.08.2017 № 310 Н тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

- чи виконано підпис від імені особи Чапенко Людмили Юріївни ліворуч від прізвища та ініціалів Л. Ю. Чапенко у графі під назвою "Орендар" пункту 12 "Юридичні адреси та платіжні реквізити сторін" на 6-ій сторінці Договору оренди комунального майна від 30.08.2017 № 311 Н тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Крім того, апелянт подав клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" (представник апелянта адвокат Кулабухов О.В. РНОКПП: НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3784/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

23.02.2022 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3784/21.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 у справі №922/3784/21 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни на рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2022 у справі №922/3784/21. Встановлено позивачам десятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його скаржнику. Призначено справу до розгляду. Ухвалено про час та місце судового розгляду спору повідомити сторін додатково. Задоволено клопотання представника фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни адвоката Кулабухова О.В. (РНОКПП: НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1) про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/3784/21. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції ухвалено здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі №922/3784/21 зокрема повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги ФОП Чапенко Людмили Юріївни на рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2022 у справі №922/3784/21 відбудеться 14.12.2022 о 10:45 год. Ухвалено провести судове засідання за участю представника фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни адвоката Кулабухова О.В. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку.

Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду. Визнано необов`язковою явку представників учасників справи та довести до відома, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Від Фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни в день судового засідання через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.8099 від 14.12.2022), в якому зазначає, що у зв`язку мобілізацією до ЗСУ та перебуванням представника апелянта адвоката Кулабухова О.В. у зоні бойових дій, Чапенко Л.Ю. 12.12.2022 укладено договір про надання останній правової допомоги новим представником адвокатом Шапошніковим І.Є. Просить перенести судове засідання на інший день, та надати можливість ознайомитесь з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке

В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно ухвали суду від 01.11.2022 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а першим відповідачем та його представником у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких їх участь слід вважати обов`язковою.

Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема позивач відповідач скористався своїм правом на подання відзиву. Відповідач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України;

Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Матеріали справи свідчать, що скаржник обізнаний про апеляційне провадження та призначену дату судового засідання завчасно і він не був позбавлений можливості вчинити дії з організації представництва інтересів у суді раніше. Натомість відповідне клопотання надійшло він апелянта в день судового засідання.

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.

В судове засідання 14.12.2022 з`явився представник першого позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Крім того, він також заперечує проти задоволення клопотання про призначення судової експертизи.

Представник другого відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування. У противному випадку це є затягуванням справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не вказано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме обставини вказують на необхідність проведення експертизи, а судом апеляційної інстанції враховано, що факт існування правовідносин між першим позивачем та відповідачем за договорами оренди №240Н від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н від 30.08.2017; № 330Н від 28.02.2018 встановлено під час розгляду господарської справи № 922/3020/19, відтак матеріали справи місять достатньо відповідних доказів для винесення правомірного рішення.

Відтак, клопотання відповідача про призначення судової експертизи колегією суддів відхиляється.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника першого позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2014 року між Харківською обласною радою (позивач 1, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною (відповідач, орендар) було укладено Договір № 240 Н комунального майна (т.1 а.с. 14-20), відповідно до умов якого в строкове платне користування відповідача передано нежитлові приміщення 1 поверху, корисною площею 73,2 м та місця спільного користування, площею 3,5 м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, будівлі літ. "А-1" 1а знаходиться на балансі Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка" (позивача 2, балансоутримувач). Майно передано з метою розташування торговельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів, загальною площею 31,4 кв.м та складу, загальною площею 45,3 кв.м.

Факт передачі комунального майна в користування відповідачу підтверджується договором оренди та актом приймання-передачі орендованого майна за Договором № 240 Н від 31.10.2014 р. (т. 1 а.с. 18).

Строк дії Договору № 240 Н подовжено до 31 липня 2023 року, на підставі Додаткової угоди № 6 від 30.06.2020 року до Договору № 240 Н (т. 1 а.с. 19).

Розмір орендної плати та порядок оплати визначено сторонами у розділі 3 договору № 240 Н.

Так, відповідно до п. 3.1 договору № 240 Н, сторонами було узгоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл. селищ, міст області, та пропорцій її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради від 01 березня 2012 року № 368-VI, далі - Методика, і становить за рік 24 082,59 грн без урахування ПДВ ті індексів інфляції. Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2014 року становить 2 081,61 грн без урахування ПДВ та індексу інфляції за жовтень 2014 року, який враховується при сплаті

Відповідно до п. 3.1 договору № 240 Н, викладеному в редакції додаткової угоди № 6 від 30.06.2020 року, сторонами встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та пропорцій її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради від 01 березня 2012 року № 368-УІ, далі - Методика, і становить за рік з урахуванням змін, зазначених в пункті 1 - 44805,96 грн без урахування ПДВ та індексів інфляції. Орендна плата за перший місяць перегляду розміру орендної плати - вересень 2020 року; становить 3733,83 грн без урахування ПДВ та індексів інфляції за червень 2020 року, липень 2020 року, серпень 2020 року та вересень 2020 року, які буде враховано при сплаті орендної плати.

30 серпня 2017 року між Харківською обласною радою (позивач 1, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною (відповідач, орендар) було укладено Договір № 310 Н комунального майна (т.1 а.с. 21-26), відповідно до умов якого в строкове платне користування відповідача передано частину нежитлового приміщення (кімн. №№ 3, 4, 5, 7, 21) загальною площею 56,1 кв.м, у тому числі місця спільного користування площею 9,0 кв.м, будівлі, літ. "А-1", далі - Майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, що знаходиться на балансі Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка" (позивача 2, балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою розміщення аптеки, що реалізує готові ліки.

Факт передачі комунального майна в користування відповідачу підтверджується договором оренди, актом приймання-передачі орендованого майна за Договором № 310 Н від 30.08.2017 р. (т. 1 а.с. 25).

Розмір орендної плати та порядок оплати визначено сторонами у розділі 3 договору № 310 Н від 30.08.2017 року.

Факт повернення орендованого майна підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 29.07.2020 р. (т. 1 а.с. 26).

Таким чином, позивачі зазначають, що саме 29 липня 2020 року зазначене орендоване майно було повернуто другому позивачу у зв`язку із закінченням терміну дії Договору відповідно до п. 10.1 Розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору", що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 29.07.2020 р.

Також, 30 серпня 2017 року між Харківською обласною радою (позивач 1, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною (відповідач, орендар) було укладено Договір № 311 Н комунального майна (т.1 а.с. 27-33), відповідно до умов якого в строкове платне користування відповідача передано частину нежитлового приміщення (кімн. № 1) загальною площею 31,0 кв. м, у тому числі місця спільного користування площею 5,0 кв.м, будівлі, літ. "А-1", далі - Майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, що знаходиться на балансі Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка" (позивача 2, балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів.

Факт передачі комунального майна в користування відповідачу підтверджується договором оренди, актом приймання-передачі орендованого майна за Договором № 311 Н від 30.08.2017 р. (т. 1 а.с. 31).

Розмір орендної плати та порядок оплати визначено сторонами у розділі 3 договору № 311 Н від 30.08.2017 року.

28 квітня 2020 року Договір № 311 Н було достроково припинено згідно з Додатковою угодою № 2 від 28.04.2020 до Договору № 311 Н (т. 1 а.с. 32).

Факт повернення орендованого майна підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 28.04.2020 р. (т. 1 а.с. 33).

28 лютого 2018 року між Харківською обласною радою (позивач 1, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною (відповідач, орендар) було укладено Договір № 330 Н комунального майна (т.1 а.с. 34-39; т.2 а.с. 36), відповідно до умов якого в строкове платне користування відповідача передано нежитлові приміщення підвалу площею 93,9 кв.м будівлі, літ. "А-1", та нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 152,7 кв.м, у тому числі місця спільного користування площею 50,9 кв.м, будівлі, літ. "А-1", далі - Майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, що знаходиться на балансі Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради "Знахідка" (позивача 2, балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою розміщення складу площею 93,9 кв.м та торговельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів площею 152,7 кв.м.

Факт передачі комунального майна в користування відповідачу підтверджується договором оренди, актом приймання-передачі орендованого майна за Договором № 330 Н від 28.02.2018 р. (т. 1 а.с. 38).

Розмір орендної плати та порядок оплати визначено сторонами у розділі 3 договору № 330 Н від 30.08.2017 року.

Відповідно до п. 3.1 договору № 330 Н, викладеному в редакції додаткової угоди № 2 від 28.04.2020 року, сторонами встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та пропорцій її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради від 01 березня 2012 року № 368-VІ, далі - Методика, і становить за рік з урахуванням змін, зазначених у п. 1. - 99511,79 грн без урахування ПДВ та індексів інфляції. Орендна плата за перший місяць перегляду розміру орендної плати - квітень 2020 року; становить 9538,44 грн без урахування ПДВ та індексів інфляції за квітень 2020 року, який буде враховано при платі. (т. 1 а.с. 46-47).

Факт повернення орендованого майна за договором № 330 Н від 28.02.2018 року підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 27.01.2021 р. (т. 1 а.с. 39).

Таким чином, позивачі зазначають, що саме 27 січня 2021 року зазначене орендоване майно було повернуто другому позивачу у зв`язку із закінченням терміну дії Договору відповідно до п. 10.1 Розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору", що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 27.01.2021 р.

Крім того, на підставі пункту 5.9. Договорів оренди були укладені між Обласним комунальним підприємством Харківської обласної ради "Знахідка" та фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною були укладені Договори про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (далі - Договори Н/В), а саме: № 240 Н/В від 31.10.2014 (т. 1 а.с. 58-60); № 310 Н/В від 30.08.2017 (т. 1 а.с. 61-62); № 311 Н/В від 30.08.2017 (т. 1 а.с. 63-65); № 330 Н/В від 28.02.2018 (т. 1 а.с. 66-68).

Згідно з п. 2.2.4. Договорів Н/В зазначено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем, разом з орендною платою, вносити плату на рахунок Позивача 2 за надані послуги по Договору.

01 січня 2020 року п. 2.2.4. Договорів Н/В було викладено у новій редакції, а саме "Не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім місяцем, разом з орендною платою, вносити плату Балансоутримувачу, що зафіксовано у наступних додаткових угодах: № 1 від 01.01.2020 року до договору № 240 Н/В; № 3 від 01.01.2020 року до договору № 310 Н/В; № 3 від 01.01.2020 року до договору № 311 Н/В; № 2 від 01.01.2020 року до договору № 330 Н/В.

Як стверджують позивачі у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договорами оренди щодо своєчасного внесення орендної плати, у зв`язку з чим станом на 26.08.2021 року відповідач має заборгованість по орендній платі на загальну суму 352 436,01 грн., яка складається з:

- 73 626,96 грн заборгованість за договором оренди № 240 Н за період з березня 2020 року по липень 2021 року;

- 47 622,89 грн заборгованість за договором оренди № 310 Н за період з вересня 2019 року по липень 2020 року;

- 20 403,55 грн заборгованість за договором оренди № 311 Н за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року;

- 210 782,61 грн заборгованість за договором оренди № 330 Н за період з вересня 2019 року по лютий 2021 року

При цьому, позивачі наголошують, що при розрахунку орендної плати було враховано, що 10.11.2020 відповідачу був надісланий лист (вих. 01-37/3192 від 10.11.2020) де було зазначено, що за договором оренди № 330 Н від 28.02.2018 та № 240 Н від 31.10.2017 нарахування за користування майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області здійснюється у розмірі 50 % на термін дії карантину з 16.03.2020 по 12.05.2020.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірними договорами оренди, відповідачу було нараховано та заявлено до стягнення пеню у сумі 22 043,22 грн, з яких: 2 335,50 грн. залишок до сплати по пені за договором оренди № 240 Н, яка нарахована станом на 07.12.2020 року; 278,81 грн. пеня за договором оренди № 240 Н станом на 28.12.2020 року; 2377,15 грн. пеня за договором оренди № 240 Н станом на 17.05.2021 року; 17 051,76 грн. пеня за договором оренди № 330 Н станом на 07.12.2020 року.

Також, позивачі стверджують, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договорами про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна № 240 Н/В від 31.10.2014; № 310 Н/В від 30.08.2017; № 311 Н/В від 30.08.2017; № 330 Н/В від 28.02.2018 щодо своєчасного внесення плати балансоутримувачу за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 26.08.2021 року відповідач має заборгованість по оплаті балансоутримувачу наданих послуг на загальну суму 91 354,81 грн, яка складається з:

- 31 499,77 грн заборгованість за договором № 240 Н/В за період з серпня 2019 року по липень 2021 року;

- 9 747,12 грн. заборгованість за договором № 310 Н/В за період з вересня 2019 року по липень 2020 року;

- 4 867,74 грн. заборгованість за договором № 311 Н/В за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року;

- 45 240,18 грн. заборгованість за договором № 330 Н/В за період з серпня 2019 року по січень 2021 року.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вищенаведеними договорами про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, відповідачу було нараховано та заявлено до стягнення пеню у сумі 5006,06 грн, з яких: 1557,17 грн пеня за договором № 240 Н/В станом на 07.12.2020 року; 3448,89 грн пеня за договором № 330 Н/В станом на 07.12.2020 року.

Обставини щодо несплати заборгованості стали підставою для звернення позивачів з відповідним позовом до господарського суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, з огляду на те, що надані позивачем докази є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір найму відповідно до статті 763 ЦК України укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України, для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Із змісту статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Зі змісту стаття 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Як наголошують позивачі у даній справі між ними та відповідачем виникли орендні правовідносини щодо користування нерухомим майном комунальної форми власності, розташованим за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 46-Б, що знаходиться на балансі другого відповідача, на підставі укладених між першим позивачем та відповідачем договорів оренди комунального майна № 240Н від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н від 30.08.2017; №330Н від 28.02.2018.

В свою чергу, відповідач як запереченнях на позов, так і в апеляційній скарзі стверджує, що договір оренди комунального майна № 240Н від 31.10.2014; договір оренди комунального майна № 310Н від 30.08.2017; договір оренди комунального майна № 311Н від 30.08.2017 не підписувала та не використовує майно, зазначене в цих договорах та майно, зазначене в договір оренди комунального майна № 330Н від 28.02.2018.

Як встановлено судами, до матеріалів справи долучено велику кількість документів які містять різні підписи в графі орендаря.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо не підписання договорів оренди позивачі зазначають, що орендні правовідносини щодо користування відповідачем спірним нерухомим майном мають довготривалий характер, спірним майном відповідач користується з 2014 року та останнім вчинено ряд дій, що свідчать про схвалення спірних правочинів.

Зокрема, позивачі наголошують, що в рамках розгляду Господарським судом Харківської області справи №922/3020/19 за позовом Харківської обласної ради про стягнення заборгованості з орендної плати за Договорами № 240 Н, 330 Н, 310 Н, 08.01.2020 між Харківською обласною радою та Відповідачем (ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною) було укладено Мирову угоду щодо погашення заборгованості з орендної плати за зазначеними Договорами оренди комунального майна на загальну суму 257 823,49 грн., яка виникла станом на вересень 2019 року (з них: за договором № 240 Н - 35 557,00 грн за період з 29.12.2018 по 30.08.2019; за договором № 310 Н - 21 515,13 грн за період з 26.04.2019 по 30.08.2019; за договором № 330 Н - 200 751,36 грн за період з 31.07.2018 по 30.08.2019) за узгодженим сторонами угоди графіком.

При розгляді справи №922/3020/19 участь брала і особисто Чапенко Людмила Юріївна , яка визнала заборгованість за договорами оренди № 240Н; 310Н; 311Н; 330Н. Під час розгляду справи нею було повністю сплачено заборгованість за договором №311Н, у зв`язку з чим, сторони дійшли згоди про укладання Мирової угоди.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 Цивільного кодексу України).

Суд зауважує, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України (Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі) у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/11079/17, від 02.04.2019 у справі №904/2178/18, від 19.06.2019 у справі №904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі №910/8287/18.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не надав відзиву на позов, а лише зазначав, що спірні договори оренди нею не підписувались та зазначеним у договорах майном відповідач не користувалась.

Із зазначеного можна зробити висновок, що відповідач вважає, що оскільки договори оренди нею не підписувались, то вони не можуть породжувати будь-яких договірних зобов`язань для ФО-П Чапенко Людмили Юріївни.

Проте, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що у будь-якому випадку матеріалами справи підтверджено вчинення ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною дій, які свідчать про виконання цих договорів оренди та їх схвалення.

Судами обох інстанцій встановлено, що відповідачем зокрема:

- сплачувалась орендна плата за спірними договорами;

- укладались додаткові угоди до договорів оренди;

- укладались договори про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна;

- відповідач звертався до ПрАТ "ВУСО" із заявами на страхування майна орендованого за спірними договорами оренди;

- між ПрАТ "ВУСО" та орендарем (відповідача) періодично протягом 2016-2021 року укладались договори страхування майна, орендованого за договорами оренди комунального майна № 240Н від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н від 30.08.2017; №330Н від 28.02.2018;

- кожного місяця між ОКП ХОР "ЗНАХІДКА" та ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною підписувались акти приймання-передачі наданих послуг по кожному договору (240Н, 310Н, 311Н, 330Н, 240Н/В, 310Н/В, 311Н/В, 330Н/В) окремо (деякі із долучених актів підписувала особисто Чапенко Людмила Юріївна , а деякі підписували її представники за довіреністю - Кириченко Наталія Володимирівна (№ 1802 від 19.10.2013 р.) та Байбак Лариса Юріївна (№ 1776 від 19.11.2019 р.). У Довіреності № 1776 від 19.11.2019 р. (т. 2 а.с. 102) Чапенко Людмила Юріївна доручає Байбак Ларисі Юріївні представляти її інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з питань, які будуть стосуватися її як орендаря (наймача) нежитлової будівлі, літ. "А-1", яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- довіреності № 1802 від 19.10.2013 р. та № 1776 від 19.11.2019 р., якими особисто Чапенко Людмилою Юріївною надано повноваження 3-ю особою вчиняти дії від її імені, зокрема щодо вирішення питань, які будуть стосуватися її як орендаря (наймача) нежитлової будівлі, літ. "А-1", яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нотаріально посвідчені приватними нотаріусами.

- в рамках розгляду Господарським судом Харківської області справи №922/3020/19 за позовом Харківської обласної ради про стягнення заборгованості з орендної плати за Договорами № 240 Н, 330 Н, 310 Н, 08.01.2020 між Харківською обласною радою та Відповідачем (ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною ) було укладено Мирову угоду щодо погашення заборгованості з орендної плати за зазначеними Договорами оренди комунального майна на загальну суму 257 823,49 грн., яка виникла станом на вересень 2019 року (з них: за договором № 240 Н - 35 557,00 грн за період з 29.12.2018 по 30.08.2019; за договором № 310 Н - 21 515,13 грн за період з 26.04.2019 по 30.08.2019; за договором № 330 Н - 200 751,36 грн за період з 31.07.2018 по 30.08.2019) за узгодженим сторонами угоди графіком. В рамках цієї справи участь брала і особисто Чапенко Людмила Юріївна , яка визнала заборгованість за договорами оренди № 24011; 31011; 311Н; 330Н. Під час розгляду справи нею було повністю сплачено заборгованість за договором № 311Н, у зв`язку з чим, сторони дійшли згоди про укладання Мирової угоди.

Надані до матеріалів справи та перелічені вище докази у сукупності, які підписувались особисто відповідачем, підтверджують факт того, що відповідачем не заперечувались відображені у них обставини, пов`язані з укладенням спірних договорів оренди та користуванням протягом 2014-2021 років ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною орендованим майном, що беззаперечно свідчить про схвалення спірних договорів оренди цією особою.

Відповідачем в апеляційній скарзі не надано жодних пояснень або заперечень стосовно цих обставин.

Судами встановлено, що відповідач не заперечує підписання актів приймання-передачі наданих послуг (т.1 а.с. 155-250, т. 2 а.с 1-33), укладення договорів добровільного страхування орендованого майна ( т.2 а.с 51-82) та ці документи визнані недійсними не були, та відповідач не заявив про їх недійсність у даному позові, а тому суди вважають їх такими, що підписані особисто ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною, як і особисто підписано ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною нотаріально посвідчені довіреності №1802 від 19.10.2013 р. та №1776 від 19.11.2019 р. (т. 2 а.с 34-25).

Судами також встановлено обставини вчинення відповідачем дій з виконання спірних правочинів, зокрема підписання актів приймання-передач наданих послуг та здійснення відповідачем сплати орендної плати та наданих послуг за договорами протягом 2014-2020 років, що не заперечується відповідачем, а також встановлено судом при розгляді справи 922/3020/19 за позовом Харківської обласної ради про стягнення заборгованості з орендної плати за Договорами № 240 Н, 330 Н, 310 Н, 08.01.2020, в рамках якої між Харківською обласною радою та ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною було укладено Мирову угоду щодо погашення заборгованості з орендної плати за зазначеними Договорами оренди комунального майна на загальну суму 257 823,49 грн. (з них: за договором № 240 Н - 35 557,00 грн. за період з 29.12.2018 по 30.08.2019; за договором № 310 Н - 21 515,13 грн. за період з 26.04.2019 по 30.08.2019; за договором № 330 Н - 200 751,36 грн. за період з 31.07.2018 по 30.08.2019) за узгодженим сторонами угоди графіком.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що доказів того, що користування нерухомим майном, розташованим за адресою м. Харків, вул. Бучми, 46Б ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною здійснювалось за іншими правочинами, матеріали справи не містять.

Отже, вказані вище обставини та надані позивачами докази у сукупності свідчать про те, що відповідач вчинив дії, спрямовані на виконання спірних договорів оренди № 240 Н, № 310 Н, № 311 Н, № 330 Н та користувався протягом дії вказаних договорів орендованим майном, а за договором оренди №240 Н від 31.10.2014 продовжує користуватися й станом на час розгляду справи, то в будь-якому випадку саме по собі твердження відповідача, що підпис, який міститься у спірних договорах не є підписом ФО-П Чапенко Людмилою Юріївною, не створює підстави для визнання таких договорів недійсними, оскільки за фактичними обставинами справи спірні договори виконувались.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачами надані більш вірогідні докази стосовно факту існування договірних з оренди комунального майна відносин між першим позивачем та відповідачем протягом 2014-2022 років, яке розташоване у м. Харкові по вул. Бучми, 46Б, та знаходиться на балансі другого позивача, яким відповідачу надавали послуги за договорами про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (№ 240 Н/В від 31.10.2014, № 310 Н/В від 30.08.2017, № 311 Н/В від 30.08.2017, № 330 Н/В від 28.02.2018), аніж твердження відповідача, що ним не підписувались спірні договори оренди.

Відповідно до ст. Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Таким чином, зобов`язання відповідача з оплати оренди та витрат балансоутримувача виникли на підставі вказаних нормативних актів, договорів оренди комунального майна № 240 Н від 31.10.2014; № 310 Н і № 311 Н від 30.08.2017 та № 330 Н від 28.02.2018 р. та договорів про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна № 240 Н/В від 31.10.2014, № 310 Н/В від 30.08.2017, № 311 Н/В від 30.08.2017, № 330 Н/В від 28.02.2018.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав доказів, які підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем з орендної плати (у розмірі 73 626,96 грн за договором оренди № 240 Н за період з березня 2020 року по липень 2021 року; у розмірі 47 622,89 грн за договором оренди № 310 Н за період з вересня 2019 року по липень 2020 року; у розмірі 20 403,55 грн за договором оренди № 311 Н за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року; у розмірі 210 782,61 грн за договором оренди № 330 Н за період з вересня 2019 року по лютий 2021 року) та витрат балансоутримувача (у розмірі 31 499,77 грн за договором № 240 Н/В за період з серпня 2019 року по липень 2021 року; у розмірі 9 747,12 грн за договором № 310 Н/В за період з вересня 2019 року по липень 2020 року; у розмірі 4 867,74 грн за договором № 311 Н/В за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року; у розмірі 45 240,18 грн за договором № 330 Н/В за період з серпня 2019 року по січень 2021 року), не спростував доводів позивачів та не навів обставин, які б виключили можливість задовольнити позовні вимоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що вимога позивачів про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у загальному розмірі 352436,01 грн та витрат балансоутримувача загальній у сумі 91354,81 грн є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав до матеріалів справи належних доказів виконання зобов`язання та враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу по орендній платі у загальному розмірі 352436,01 грн та витрат балансоутримувача загальній у сумі 91354,81 грн визнаються судами обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, зокрема неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати орендних платежів та відшкодування витрат балансоутримувача, суди дійшли висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за договорами оренди на загальну суму 22 043,22 грн. (2335,50 грн залишок до сплати по пені за договором оренди № 240 Н, яка нарахована станом на 07.12.2020; 278,81 грн пеня за договором оренди № 240 Н станом на 28.12.2020; 2 377,15 грн пеня за договором оренди № 240 Н станом на 17.05.2021; 17 051,76 грн пеня за договором оренди № 330 Н станом на 07.12.2020) та пені за договорами про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна на загальну суму 5 006,06 грн, з них: 1 557,17 грн пеня за договором № 240 Н/В станом на 07.12.2020; 3 448,89 грн пеня за договором № 330 Н/В станом на 07.12.2020.

Щодо позовних вимог в частині розірвання договору оренди № 240 Н від 31.10.2014 та виселення відповідача із займаних приміщень, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України розірвання договору є правовим наслідком, який настає у разі порушення зобов`язання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст.782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято, зокрема, у випадку якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.

Приписами ч. 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

З огляду на вищевикладене, встановлений судами факт систематичного прострочення відповідачем, як орендарем, взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендних платежів, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання укладеного між першим позивачем та відповідачем договору оренди комунального майна № 240 Н від 31.10.2014 р.

Відповідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Умовами п. 10.8. договору оренди № 240 Н зазначено, що у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем орендодавцю/Балансоутримувачу.

Згідно з ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За таких обставин, враховуючи відсутність правових підстав на зайняття фізичною особою-підприємцем Чапенко Людмилою Юріївною об`єкту оренди у зв`язку із припиненням відповідного договору оренди № 240Н, внаслідок його розірвання за рішенням суду, позовні вимоги в частині виселення відповідача також підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до порушень судом першої інстанції, на думку апелянта, норм процесуального права, зокрема принципу змагальності сторін.

Вважає, що судом неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Крім того,

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними такі доводи апелянта та зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2021 представником відповідача до суду першої інстанції подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Протокольною ухвалою про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, з посиланням на приписи ст. 42, 74, 98, 99 ГПК України, оскільки заявником не доведено, що вказані у клопотанні докази та обставини (а саме встановлення наявності або відсутності дефектів підпису у правочині, сумніви щодо власноручного підпису орендарем) безпосередньо пов`язано з предметом спору у даній справі та може вплинути на нього, враховуючи ту обставину, що відповідачем не спростовано факт використання спірних приміщень, при цьому юридичний факт існування правовідносин між першим позивачем та відповідачем за договорами оренди №240Н від 31.10.2014; № 310Н та № 311Н від 30.08.2017; № 330Н від 28.02.2018 був встановлений під час розгляду господарської справи №922/3020/19, за результатами розгляду якої між Харківською обласною радою та Обласним комунальним підприємством Харківської обласної ради "Знахідка" було укладено мирову угоду щодо погашення заборгованості з орендної плати за вищезазначеними договорами.

Судова колегія погоджується в наведеними висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Стаття 86 ГПК визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Системний аналіз положень ст. ст. 73, 76-79 ГПК України дає підстави зробити висновок про те, що для вирішення господарського спору та прийняття рішення у справі господарський суд на підставі доказів, що відповідають вимогам ст. ст. 76-79 ГПК, має враховувати лише ті встановлені та досліджені обставини справи, що мають значення для справи. Збір же господарським судом доказів, що мають підтверджувати або підтверджують обставини, що не мають значення для справи, не відповідає вимогам ст. 74 ГПК та може призвести до зайвих процесуальних дій у справі та, як наслідок, затягування розгляду справи.

Тобто суд, вирішуючи питання щодо обставин, які підтверджуються відповідними доказами та мають значення для справи, має виходити із предмету доказування та, на підставі норм діючого законодавства, визначати межі доказування у конкретному спорі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України, ухвала суду має містити, зокрема, мотиви винесення з посиланням на законодавство.

Отже, призначаючи судову експертизу у справі, господарський суд має навести мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії, що зумовлює викладення (наведення) судом в ухвалі про призначення експертизи фактичних даних, які входять до предмета доказування у даній справі та які не можуть бути встановлені судом, а лише виключно судовими експертами через те, що їх встановлення потребує спеціальних знань.

Відтак, призначаючи експертизу у справі, господарському суду необхідно виходити з того, що висновок експертизи має бути спроможним надати інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументом у процесі встановлення об`єктивної істини і не може бути замінений іншими засобами доказування.

Відтак, заявлене відповідачем клопотання не містить належного обґрунтування необхідності призначення судової експертизи та необхідності спеціальних знань для правильного вирішення спору з огляду на встановлення судом факту існування договірних відносин між сторонами та не доведення відповідачем факту, що він не використовував спірні орендовані приміщення.

Фактично, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм протилежного трактування ніж суд першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду. Разом з тим, відповідачем в апеляційній скарзі взагалі не наведено в чому полягає незаконність рішення суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чапенко Людмили Юріївни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.01.2022 у справі №922/3784/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 19.12.2022.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.І. Терещенко