СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/4738/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. № 988 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі №922/4738/21, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Пономаренко Т.О., повний текст рішення складено 22.08.2022

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані", м. Харків,

про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року до Господарського суду Харківської області надійшов позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" про стягнення 237972,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі №922/4738/21 відмовлено у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" про стягнення збитків.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням місцевого господарського суду, 09.09.2022 засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі №922/4738/21 та ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити в повному обсязі, стягнути на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" 237972,00 грн збитків, а також судові витрати.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. № 988 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі № 922/4738/21; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 28.10.2022, для подання заяв, клопотань, тощо - до 01.11.2022 та роз`яснено про можливість надіслання документів на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи або з використанням програми "Електронний суд"; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4738/21.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 призначено апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. № 988 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі № 922/4738/21 до розгляду на "06" грудня 2022 р. о 13:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 задоволено заяву представника АТ "Укрзалізниця" адвоката Котовської Т.О. про участь у судовому засіданні, призначеному на 06 грудня 2022 року о 13:30 годині, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 06.12.2022 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення.

З інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", вбачається, що поштове відправлення №747 (ухвала суду апеляційної інстанції від 04.11.2022) надіслане на юридичну адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані", надійшло до точки видачі 18.11.2022, проте не вручено під час доставки з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судове засідання 06.12.2022 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника позивача, адвоката Котовської Т.О. Проте стабільний відеоконференцзв`язок із представником позивача не вдалося встановити у зв`язку із постійним перериванням аудіо і відеозв`язку з адвокатом, про що складено акт №12-33/220 від 06.12.2022.

Згідно п.3 ч.2 ст.202 ГПК України, підставою для відкладення розгляду справи може бути виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Згідно з ч.12, 13 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Колегія суддів зазначає, що правову позицію апелянта викладено в апеляційній скарзі, явка учасників справи в судове засідання 06.12.2022 не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що виникнення технічних проблем, які призвели до неможливості участі представника АТ "Укрзалізниця" у судовому засіданні 06.12.2022 в режимі відеоконференції, не перешкоджає розгляду даної справи.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, про що було повідомлено представника позивача ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022.

Отже, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні, за відсутності представників учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23.05.2016 між ПАТ Українська залізниця в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії Одеська залізниця ПАТ «Укрзалізниця» (замовник) та ТОВ «Експотрейд Компані» (постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-16-249 НЮ, відповідно до умов якого ТОВ «Експотрейд Компані» зобов`язалося передати у власність замовника товар - запчастини для ремонту тепловозів 2ТЕ10, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені в специфікації (додаток 1), а замовник, в свою чергу, зобов`язався оплатити товар на умовах договору.

На виконання умов договору, відповідачем було здійснено поставку товару, зокрема: по накладній №26 на загальну суму 67992,00 грн., а саме «поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В» та «поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В» у кількості 10 шт. кожного; по накладній № 36 на загальну суму 360357,60 грн., а саме: 37 шт. «поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В» та 69 шт. «поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В». Всього на суму 428349,60 грн.

Через поставку відповідачем за вказаним Договором товару неналежної якості у відповідній частині по накладній №36 від 28.12.2016, позивач звернувся у 2017 році до Господарського суду Харківської області з вимогами про стягнення з ТОВ "Експотрейд Компані" штрафних санкцій, передбачених умовами аб.3 п.11.3 Договору та здійснення заміни товару неналежної якості на належної якості (поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В" у кількості 49 шт. та "поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В" у кількості 21 шт.), проте рішенням від 16.08.2017 по справі №922/2030/17 у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року вищезазначене рішення по справі №922/2030/17 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 27.06.2018 року рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року скасовано, справу №922/2030/17 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В свою чергу, відповідач звернувся до Господарського суду Одеської області із позовними вимогами про стягнення з позивача 225 057,74 грн., з яких: 190 377,60 грн. основного боргу, 12 609, 35 грн. пені, 3% річних в сумі 3 193,14 грн., 14 101,94 грн. інфляційних втрат, а також 3 304, 24 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2017 по справі №916/2089/17 позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" на користь ТОВ "Експотрейд компані" основну заборгованість у розмірі 190 377,60 грн., пеню у сумі 12 188,02 грн., 3% річних у сумі 4 184,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 982,96 грн., (всього 224 733,14 грн.) а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 371,00 грн.

Зазначене рішення виконано АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №588026 від 27.12.2017 на суму 228 104,14 грн.

TOB "Експотрейд Компані" 13.02.2018 звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення основного боргу та штрафних санкцій 286 427,01 грн., з яких: 237 972,00 грн. борг, 15 373,64 грн. пеня, 6 904,45 грн. 3% річних та 26 176,92 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.04.2018 по справі №916/253/18 позовні вимоги ТОВ "Експотрейд Компані" були задоволені повністю.

Вказане рішення було виконано АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №897738 від 07.05.2018 на суму 237 972,00 грн.

Отже, позивачем було сплачено у повному обсязі кошти на суму 428349,60 грн. за поставлений відповідачем товар (190 377,60 + 237 972,00).

Проте, за наслідками нового розгляду справи № 922/2030/17, Господарський суд Харківської області рішенням від 16.09.2019 задовольнив позовні вимоги позивача та зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» за свій рахунок замінити неякісну продукцію на продукцію належної якості, а саме - 49 верхніх поршнів, 21 нижній поршень; стягнув з ТОВ «Експотрейд Компані» на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» 47594,40 грн. штрафу та 3200,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 26941,20 грн. витрат на проведення експертизи.

Вказане рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 було залишено без змін постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 28.05.2020.

Так, у рішенні від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 зазначено, що на виконання умов договору ТОВ«Експотрейд Компані» поставив регіональній філії «Одеська залізниця» запчастини для ремонту тепловозів 2ТЕ10 (поршень), що підтверджується видатковою накладено та товаротранспортною накладною №1-36 від 26.01.2017.

01.02.2017 в локомотивному депо ім. Т. Г. Шевченка було проведено вхідний контроль верхніх поршнів Д100.04.002-7 в кількості 54-х штук на суму 160 621,22 грн. та нижніх поршнів Д100.04.001.5 в кількості 22-х штук на суму 65 438,27, які були отримані від НХТер-2.

07.02.2017 в локомотивне депо прибули представники ТОВ «Експотрейд Компані», і за результатами огляду було встановлено, що 49 верхніх поршнів Д100.04.002-7 на суму 145748,87 грн. та 21 поршень нижній Д100.04.001.5 на суму 62 463,80 грн. потребують заміни.

В результаті огляду був складений акт №1 від 07.02.2017 про фактичну якість та комплектність продукції, але представники відповідача від підпису відмовились та склали особисті зауваження, згідно яких вказані в акті недоліки не є такими, що унеможливлюють використання вказаної продукції.

З урахуванням висновків експертизи за №18-4536/18-5340/18-5342/18-5343 від 27.06.2019, проведеної Одеським НДІ СЕ Міністерства юстиції України в межах справи №922/2030/17, суд задовольняючи позовні вимоги позивача, зробив висновок, що 49 поршнів верхніх та 21 поршнів нижніх не відповідають вимогам креслень, як то передбачено Пунктом 2.1 Договору, відповідно до якого якість товару, який постачається, повинна відповідати кресленням по специфікації № 1.

09.10.2019 на виконання рішення суду по справі №922/2030/17 було видано відповідний наказ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з метою примусового виконання рішення суду по справі №922/2030/17 звертався до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким на підставі вказаного наказу було відкрито виконавче провадження №61042201.

Постановою державного виконавця Халєєва Т.В. від 07.08.2020 виконавче провадження №61042201 про зобов`язання ТОВ "Експотрейд Компані" за свій рахунок замінити неякісну продукцію на продукцію належної якості, а саме 49 верхніх поршнів та 21 нижній поршень, було закінчено.

Як вбачається з вказаної постанови №61042201 від 07.08.2020 ТОВ "Експотрейд компані" (боржником) рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 не виконано, 23.07.2020 та 07.08.2020 на боржника накладено штраф, 07.08.2020 державним виконавцем було складено та направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності згідно ст.382 КК України.

Про відсутність виконання рішення суду від 16.09.2019 року по справі №922/2030/17 в частині заміни відповідачем товару неналежної якості на товар належної якості всього на суму 237 972,00 грн., також зазначено у листі виробничого підрозділу локомотивного депо ім. Т. Шевченко за вих.№ТЧ5постач-5/130 від 17.11.2021. У вказаному листі вказано, що поршні зберігаються в коморі локомотивного депо ім.Т.Шевченко та збільшують суму залишку наявних товарно-матеріальних цінностей на балансі локомотивного депо.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" про стягнення 237 972,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на ч. 2 ст. 22 ЦК України та ч. 1 ст. 225 ГК України вказав, що зазначена сума грошових коштів у розмірі у розмірі 237972,00 грн. є збитками, у вигляді вартості втраченого (пошкодженого або знищеного) майна, завданих відповідачем через невиконання останнім рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 в частині заміни товару на якісний.

03.08.2022 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновків про недоведеність позивачем обставини того, що заявлені до стягнення кошти за своєю правовою природою є реальними збитками в розумінні чинного законодавства, оскільки відсутні докази понесення вказаних збитків шляхом втрати (пошкодження або знищення) відповідачем 49 верхніх поршнів та 21 нижнього поршня, в зв`язку з чим відсутній і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданими збитками; матеріалами справи підтверджено зберігання неякісних поршнів в коморі локомотивного депо ім.Т.Шевченко, які повернуті відповідачу не були. При цьому, постановою державного виконавця №61042201 від 07.08.2020 підтверджується обставина, що рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 виконано не було, причини невиконання зазначеного рішення суду у постанові державного виконавця не вказано. Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд першої інстанції також зазначив про можливість звернення до суду першої інстанції в порядку ст.331 ГПК України. При цьому позивач не зазначив а ні в позові, а ні у відповіді на відзив, чому саме обрав спосіб захисту у вигляді стягненні збитків, обґрунтовуючи свої вимоги статтями 224-226 ГК України та ст.22 ЦК України.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та всупереч вимог ст. 76-79, ч. 5 ст. 236, ч. 1 ст. 237 ГПК України. Апелянт вказує, що предметом позовних вимог є стягнення збитків, які були спричинені позивачу не в результаті втрати (пошкодження або знищення) відповідачем 49 верхніх поршнів та 21 нижнього поршня, а в результаті невиконання відповідачем обов`язку із заміни неякісної продукції на продукцію належної якості. На думку скаржника невиконання відповідачем передбаченого Договором зобов`язання із заміни неякісної продукції на якісну є правопорушенням у сфері господарювання та є підставою для господарсько-правової відповідальності згідно зі ч. 1 ст. 218 ГК України. Збитки, які були завдані позивачеві внаслідок вищезазначеного порушення, полягають в об`єктивному зменшенні майнових активів позивача на суму грошових коштів сплачених на користь відповідача через відсутність отриманої якісної продукції. Скаржник зазначав про наявність всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для покладення відповідальності у вигляді збитків на відповідача. Хоча спори по справам № 922/2030/17 і № 922/4738/21 є такими, що виникли між одними і тим же сторонами, в результаті виконання одного і того ж Договору, спори мають різний предмет, що унеможливлює ототожнення цих спорів та здійснення судом висновку про те, що спір по справі № 922/4738/21 був вирішений в межах розгляду справи № 922/2030/17. При винесенні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції було помилково застосовано до спірних правовідносин вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Також апелянт зазначив, що висновок Господарського суду Харківської області про те, що позивач не пояснив, чому обрав саме такий спосіб захисту, не узгоджується з положеннями ст. 162 ГПК України.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване рішення суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Відповідно до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому за змістом статей 216-217 ГК України відшкодування збитків є видом господарських санкцій, тобто відповідальністю за правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень частини 1 статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (реальні збитки);

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди/стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового, додаткового. Для застосування заходів цивільно-правової відповідальності необхідний склад цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміють майнову шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №908/2261/17, від 15.06.2021 по справі №918/864/20 та від 30.06.2022 по справі № 916/1466/21.

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язоку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, виключає можливість застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина в заподіянні збитків.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню перед судом позивачем.

Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року по справі № 916/2825/20

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було здійснено поставку товару на виконання вимог договору по накладній № 36 від 28.12.2016 на загальну суму 360 357,60 грн., а саме: 37 шт. «поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В» та 69 шт. «поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В».

Частина поршнів за вказаною поставкою визнана неякісною в межах справи №922/2030/17, де рішенням Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 зобов`язано відповідача за свій рахунок замінити неякісну продукцію на продукцію належної якості, а саме - 49 верхніх поршнів, 21 нижній поршень з підстав того, що зазначені поршні не відповідають вимогам креслень, як то передбачено Пунктом 2.1 Договору.

З постанови державного виконавця №61042201 від 07.08.2020 вбачається, що рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 виконано не було.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17 не виконано, TOB "Експотрейд Компані" не здійснено заміни 49 верхніх поршнів та 21 нижній поршень належної якості, за які позивачем на підставі рішення суду № 916/253/18 та згідно Специфікації №1 до Договору поставки №ОД/НХ-16-249НІО від 23.05.2016 було сплачено грошові кошти у розмірі 237 972,00 грн. (із розрахунку 3399,60 грн. за 1 шт. відповідно специфікації №1 до договору поставки).

При цьому доказів втрати, пошкодження або знищення майна відповідачем вказаних 49 верхніх поршнів та 21 нижнього поршня матеріали справи не містять.

Разом з цим, як зазначалось судом вище дані неякісні поршні зберігаються в коморі локомотивного депо ім.Т.Шевченко та повернуті відповідачу не були.

Доказів протилежного матеріали справи також не містять.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначив, що він зазнав збитків у розмірі 237972,00 грн. вартості втраченого (пошкодженого або знищеного майна), посилаючись при цьому на аб. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України та ч. 1 ст. 225 ГК України.

Проте позивач в апеляційній скарзі вказує, що предметом позовних вимог є стягнення збитків, які були спричинені позивачу не в результаті втрати (пошкодження або знищення) відповідачем 49 верхніх поршнів та 21 нижнього поршня, а в результаті невиконання відповідачем обов`язку із заміни неякісної продукції на продукцію належної якості.

Тобто обґрунтування апеляційної скарги та позовної заяви є відмінними та суперечливими.

Так, частиною 1 ст. 162 ГПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв`язку із вищевикладеним, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що позивачем не доведено що заявлені до стягнення кошти за своєю правовою природою є реальними збитками в розумінні чинного законодавства, оскільки відсутні докази понесення вказаних збитків шляхом втрати (пошкодження або знищення) відповідачем означених 49 верхніх поршнів та 21 нижнього поршня, в зв`язку з чим відсутній і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданими збитками.

Доводи скаржника стосовно того, що при винесенні оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції зроблено помилково висновок про вирішення спору по справі № 922/4738/21 між сторонами по суті в межах судової справи № 922/2030/17, також є необґрунтованими, оскільки апеляційним розглядом підтверджено, що ухвалюючи оскаржуване рішенням про відмову в задоволенні позову, суд розглянув по суті заявлені позовні вимоги в межах доводів та вимог позовної заяви по справі №922/4738/21.

Крім того, відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Частинами 1, 2 статті 18 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи вищевикладене, обставини встановлені в рішеннях суду у справах №922/2030/17, №916/2089/17 та №916/253/18, з огляду на приписи ч. 4 статті 75 ГПК України, не доказуються при розгляді даної справи №922/4738/21.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як було встановлено судом раніше, позивач з метою примусового виконання рішення суду по справи №922/2030/17 звертався до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, проте постановою державного виконавця від 07.08.2020 виконавче провадження №61042201 було закінчено та зазначено, що рішення суду по справі №922/2030/17 не виконано.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Права та обов`язки стягувача, боржника та виконавця у виконавчому провадженні, як і наслідки невиконання законних вимог виконавця, передбачені Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, статтями 18 та 19 цього закону.

Також розділом V ГПК України регулюються процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень у господарських справах.

Так, згідно частини 1 статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розділ VІ ГПК України регламентує порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, стаття 339 цього Кодексу передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права.

Частина друга статті 343 ГПК України визначає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, позивач не скористався своїм правом щодо вчинення дій направлених на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 по справі №922/2030/17, не надав суду відповідних доказів та не довів, що грошові кошти в розмірі 237972,00 є збитками у вигляді вартості майна (поршнів неналежної якості).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, постанова Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 920/750/20 тощо).

Отже, місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення надав належної правової оцінки заявленому позивачем способу захисту своїх прав, у зв`язку із чим доводи скаржника в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Доводи апелянта щодо помилковості застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не впливають на висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог та не доведеності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими збитками в межах даного спору.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків, що апелянт не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та наявністю реальних збитків, яких апелянт зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Вказане свідчить про відсутність підстав для відшкодуванням відповідачем збитків позивачу в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України.

Отже, місцевий господарський суд відмовивши в задоволенні позовних вимог, в повній мірі здійснив належну оцінку всіх встановлених обставин справи, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, в їх взаємозв`язку.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. № 988 Х/2) без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі №922/4738/21 без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 у справі №922/4738/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.12.2022.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель