ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2022 року Справа № 903/747/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., розглянувши матеріали по справі

за позовом Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд

про стягнення 34739,76 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

Встановив:

позивач - Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд про стягнення 34739,76 грн, з них 34077,77 грн основного боргу, 342,61 грн інфляційних втрат, 235,26 грн пені, 84,12 грн 3% річних.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій № 51 від 01.11.2018, в частині повної та своєчасної плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій.

Ухвалою суду від 29.09.2022 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме, подати суду обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (пені, інфляційних втрат та 3% річних), підписаного уповноваженою особою позивача.

10.10.2022 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду 17.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2022 позивачем отримано на електронну пошту 17.10.2022, що підтверджується відміткою канцелярії суду.

Ухвалу суду від 17.10.2022 відповідачем отримано 19.10.2022, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 982.

Відповідач не скористався правом подати відзив.

Відповідно до ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд

встановив:

01.11.2018 між Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради (управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю Брендборд (розповсюджувач) було укладено договір № 51 на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій (далі договір) ,відповідно до умов якого, управління надає розповсюджувачу у тимчасове користування місця для розташування спеціальних конструкцій за адресою відповідно дозволу на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій № 51 від 25.11.2013, а розповсюджувач використовує надані місця для тимчасового розміщення спеціальних конструкцій, своєчасно та згідно з умовами цього договору здійснює оплату за тимчасове користування місцями та звільняє місця не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку дії дозволу та/або цього договору. Дозвіл на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій № 51 від 25.11.2013 є невід`ємною частиною цього договору (а.с.6-8).

Плата за тимчасове користування місцями вноситься розповсюджувачем щомісячно до 25 числа поточного місяця на бюджетний рахунок міста у розмірі 1055,99 грн за місяць, яка щорічно уточнюється розповсюджувачем. Підставою для оплати є даний договір, факт неотримання рахунку на оплату не звільняє розповсюджувача від здійснення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій (п.3.2 договору).

Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій розповсюджувачу нараховується пеня в розмірі 1,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. При надходжені коштів до міського бюджету першочергово погашається пеня, а після цього основна сума заборгованості.

Відповідно до п. 6.4 договору за несвоєчасне внесення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій управління має право застосувати до розповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 1,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 7.1 договору сторони дійшли згоди, що цей договір набирає чинності з моменту видачі дозволу на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій та діє протягом строку дії наданого дозволу.

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без будь-яких зауважень.

Позивачем, з метою інформування відповідача про розмір щомісячної плати за користування місцями розташування спеціальних конструкцій та заборгованість по її оплаті за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, надіслано на адресу відповідача листи повідомлення (а.с.11-13, 17-22).

За період з 01.11.2018 по 01.09.2022 відповідач по справі мав сплатити 56871,30 грн за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій (за листопад-грудень 2018 - 1055,99 грн х 2 місяці = 2111,98 грн; за 2019 рік 1159,48 грн х 4 місяці = 4637,92 грн; за 2020 рік 1207,02 грн х 12 місяців = 14484,24 грн; за 2021 рік 1277,37 грн х 12 місяців = 15328,44 грн; за 2022 рік 1394,11 грн х 8 місяців = 11152,88 грн).

За прострочення строків платежів за договором відповідачу була нарахована пеня за період з 25.11.2018 по 25.05.2019 в розмірі 206,47 гривень.

Відповідач частково виконав свої зобов`язання щодо плати за договором здійснивши за період з 01.11.2018 по серпень 2022 оплату на суму 23000,00 грн.

Зазначені кошти в першу були зараховані за погашення пені, та основної суми боргу починаючи з 1 листопада 2018 року (момент укладення договору).

Таким чином, розмір здійсненої відповідачем основної оплати за договором становив 22793,53 грн (за листопад, грудень 2018 року по 1055,99 грн за місяць (1055,99 грн х 2= 2111,98 грн), за 2019 рік по 1159,48 грн за місяць з урахування індексу інфляції згідно п. 3.7. договору (1159,48 грн х 12 = 13913,76 грн), за січень-травень 2020 року (1207,02 грн х 5 = 6035,10 грн), та частково за червень 2020 року в розмірі 732,69 грн.).

Отже, за період з 01.10.2019 по 31.08.2022 за відповідачем по справі рахується 34077,77 гривень суми основного боргу, а саме: за червень 2020 року 1207,02 732,79 = 474,23 грн; за липень-грудень 2020 року 1207,02 х 12 = 7242,12 грн; за 2021 рік 1267,37 х 12 = 15208,44 грн; за січень-серпень 2022 року 1394,11 x 8= 11152,88 грн.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором, позивачем відповідно до п. 6.4 договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: за період з 25.02.2022 року по 25.08.2022 року 235,26 грн пені, за період з 25.06.2020 року по 15.09.2022 року 84,12 грн 3 % річних та за період з липня 2020 року по травень 2022 року 342,61 грн інфляційних втрат.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору на тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій в силу, який за своєю правовою природою є договором оренди, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору оренди.

Частиною 1 статті 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до п.п. 1 та 2 п. а) ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України), під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 1 та ч. 4 ст. 286 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем регулюються Законом України "Про рекламу" та Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. № 2067.

Закон України "Про рекламу" визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

За змістом ст. 1 Закону України "Про рекламу", зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 3, 24, 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами визначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій розповсюджувачу нараховується пеня в розмірі 1,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. При надходжені коштів до міського бюджету першочергово погашається пеня, а після цього основна сума заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань згідно договору в зв`язку з чим наявна заборгованість в розмір 34077,77 грн за заявлений період.

Даний факт відповідачем не спростовано, підтверджено матеріалами справи, а отже позовні вимоги про стягнення із відповідача 34077,77 грн основного боргу підлягають до задоволення в повному розмірі.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, суд, перевіривши подані розрахунки пені, інфляційних втрат та 3 % річних, визнає їх арифметично вірними, а відтак правомірним та обґрунтованим стягнення 235,26 грн пені, 342,61 грн інфляційних втрат та 84,12 грн - 3 % річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Доказів на спростування обставин, викладених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 34739,76 грн, з них 34077,77 грн основного боргу, 342,61 грн інфляційних втрат, 235,26 грн пені, 84,12 грн 3% річних.

Враховуючи приписи щодо розподілу судових витрат на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, відсутність правових підстав для звільнення відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2481,00 грн судового збору.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд (проспект Перемоги,1, м.Луцьк, Волинська область, 43005, ) на користь Управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради (вул. Замкова, 4, м. Дубно, Рівненська область, 35603, ) 34739,76 грн (тридцять чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять гривень 76 коп.), з них 34077,77 грн основного боргу, 342,61 грн інфляційних втрат, 235,26 грн пені, 84,12 грн 3% річних та 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

23.12.2022.

Суддя А. С. Вороняк