РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/2852/22

За позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсним та скасування рішення
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Комісар С.П. представник за довіреністю;

від відповідача: Грищенко К.В. представник за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2852/22 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі також позивач, Підприємство, КП «Київтеплоенерго») до Антимонопольного комітету України (далі також відповідач, Комітет) про визнання недійсним та скасування рішення № 192-р/тк від 23.12.2021 Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України у справі № 134/60/141-рп/к.21.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

09.11.2022 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 01.11.2022 призначено судове засідання у справі на 08.12.2022.

Безпосередньо в судовому засіданні 08.12.2022 представники сторін надали усні пояснення по суті спору.

Суд заслухав вступне слово, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України за результатами розгляду матеріалів справи № 134/60/141-рп/к.21 про порушення КП "Київтеплоенерго" законодавства про захист економічної конкуренції та подання Третього відділу досліджень та розслідувань Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.11.2021 № 60-03/258п з попередніми висновками у зазначеній справі, прийняло рішення № 192-р/тк від 23.12.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу відповідно до якого Комітет постановив:

- визнати, що КП "Київтеплоенерго" вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу голови Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2021 № 60-02/6168 (далі також - Вимога) у встановлений строк;

- за порушення, зазначене в п. 1 резолютивної частини рішення накласти на КП "Київтеплоенерго" штраф в розмірі 1 954 144, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення винесене передчасно, за відсутності належного збирання та аналізу доказів і згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції підлягає скасуванню, зокрема, через:

- неповне з`ясування обставин , які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішення, обставинам справи, і як наслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідач проти заявленого позову заперечив у повному обсязі. Свої доводи щодо спору у справі виклав у відзиві на позов, письмових та усних поясненях.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов`язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з`ясовувати, чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.10.2021 № 60/141-рп/к розпочато розгляд справи № 134/60/141-рп/к.21 за ознаками вчинення КП "Київтеплоенерго" порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений головою територіального відділення строк.

Листом від 08.10.2021 № 60-02/7509 КП "Київтеплоенерго" повідомлено про початок розгляду справи.

Листом від 19.11.2021 № 60-02/8503 Підприємству направлено копію подання від 19.11.2021 № 60-03/358п про попередні висновки у справі.

Листом від 07.12.2021 № 28АУ/02/1у/3/5158 Підприємство надало Відділенню заперечення на подання від 19.11.2021 № 60-03/258п про попередні висновки у справі.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

В абз. 4-5 п. 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов`язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак, господарські суди у розгляді відповідних справ мають з`ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

З огляду на наявні у справі фактичні дані, відповідно до ст.ст. 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", на адресу КП "Київтеплоенерго" було направлено вимогу голови Відділення про надання інформації від 25.08.2021 № 60-02/6168 та запропоновано надати відповідну інформацію у 10-денний строк із дня отримання вимоги.

Водночас, у вимозі було зазначено, що відповідно до п.п. 13, 14, 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" подання недостовірної інформації, подання інформації в неповному обсязі, неподання інформації у встановлені головою Відділення строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 52 Закону.

Згідно з повідомленням про вручення (поштове відправлення № 250) Вимога отримана КП "Київтеплоенерго" 30.08.2021. Останнім днем надання інформації був 09.09.2021.

Листом від 06.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3644 КП "Київтеплоенерго" надало відповідь на Вимогу в неповному обсязі, а також просило Відділення продовжити термін надання інформації та копій документів на Вимогу.

Відділення листом від 09.09.2021 № 06-02/6636 повідомило Підприємство про продовження терміну підготовки та надання інформації до 14.09.2021 включно. Також, у цьому листі Відділення надало роз`яснення стосовно Вимоги (уточнення запитуваної інформації та копій документів з огляду на надану Підприємством відповідь).

Листом від 14.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3740 КП "Київтеплоенерго" надало відповідь на Вимогу не в повному обсязі, а також просило Відділення продовжити термін надання інформації та копій документів на Вимогу.

Згідно з листом від 20.09.2021 № 60-02/6979 Відділення продовжило Підприємству термін надання інформації та копій документів на Вимогу до 24.09.2021 включно. Кінцевою датою надання Підприємством інформації на Вимогу була 24.09.2021.

Відповідач стверджує, що позивачем у встановлений термін інформацію у повному обсязі надано не було.

Позивач, натомість наголошує, що на виконання Вимоги Відділення 24.09.2021 поштовим відправленням через АТ "Укрпошта" Підприємство надіслало до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ім`я голови лист про виконання рекомендацій органу АМК від 24.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3926 з додатками, що підтверджується доказами направлення рекомендованого листа за номером 433. Вказаний лист прибув до точки видачі 27.09.2021, однак був повернутий за закінченням терміну зберігання 11.10.2021.

Згідно із частиною сьомою статті 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету є органом Комітету.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Голова Комітету має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно приписів ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Статтею 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до статті 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, вимога Комітету для суб`єктів господарювання є обов`язковою, ненадання інформації є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, незалежно від суб`єктивного ставлення позивача щодо доцільності такої інформації для розгляду справи Відділенням.

Разом з цим, за змістом статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» саме на Комітет покладено обов`язок щодо здійснення збору та аналізу доказів необхідних для винесення рішення у справі.

При цьому, частиною четвертою статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про виключність повноважень Комітету, зокрема, в частині визначення обсягу інформації, необхідної для розгляду справи.

Як вже було зазначено вище, Відділення надало КП «Київтеплоенерго» роз`яснення щодо пункту 9 Вимоги.

В свою чергу КП «Київтеплоенерго» на пункт 9 Вимоги зазначило: « 10.09.2021 Підприємство звернулося до КК «ЦЕНТР КОМУНАЛЬНОГО СЕРВІСУ» із листом № 30/5/4/14424 з метою одержання інформації та розрахунків із деталізацією здійснених нарахувань та перерахунків за послугу з централізованого опалення по кожному будинку за кожен розрахунковий період опалювального сезону 2020/2021. Розрахунки стосовно розмірів коригувань обсягів спожитої теплової енергії мешканцям м. Києва відповідно до Методики № 359 та Методики № 315 в розрізі поадресного переліку будинків та особових рахунків будуть надані підприємством за результатами одержання відповідної інформації від КК «ЦЕНТР КОМУНАЛЬНОГО СЕРВІСУ», у зв`язку з чим, просимо продовжити строк для надання відповіді Підприємству у цій частині...».

Тобто, на пункт 9 Вимоги позивач не надав розмірів коригувань обсягів спожитої теплової енергії та сум нарахувань мешканцям м. Києва, здійснених Підприємством на виконання рекомендацій Відділення від 24.06.2021 № 60/17-рк/к «Про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції» за 2019/2020 та 2020/2021 опалювальні періоди.

Також, як вбачається з доводів відповідача та не спростовано Підприємством, позивач не надав обґрунтованих пояснень стосовно розмірів коригування обсягів спожитої теплової енергії та сум нарахувань мешканцям м. Києва, здійсненого КП «Київтеплоенерго» на виконання Рекомендацій.

На пункт 10 Вимоги: «Детальні розрахунки (окремо по кожній квартирі та нежитловому приміщенню) обсягів спожитої теплової енергії та сум нарахувань за надані КП «Київтеплоенерго» послуги з централізованого опалення (в тому числі опалення місць загального користування), здійснені із застосування Методики № 315 та Методики № 359 (окремо по кожній методиці, із зазначенням відповідних пунктів цих методик, формул, алгоритмів тощо), для мешканців наступних багатоквартирних будинків у м. Києві:

1) вул. Вишгородська, буд. 45;

2) вул. Анни Ахматової, 35-А;

3) вул. Воскресенська, 12-Б;

4) вул. Тетяни Яблонської, буд. 6;

5) вул. Героїв Севастополя, буд. 31;

6) вул. Декабристів, буд. 5-А;

7) вул. Академіка Туполева, буд. 16-Б;

8) вул. Гната Хоткевича, буд. 10;

9) вул. Саперно-Слобідська, буд. 24;

10) вул. Голосіївська, буд. 13-А;

11) вул. Героїв Сталінграду, буд. 10-А;

12) вул. Ернста Федора, буд. 16-А (далі разом - Будинки).

Інформацію надати окремо по кожному місяцю в опалювальні періоди 2019/2020 та 2020/2021 років» - Підприємство надало лише розрахунки за 2020/2021 опалювальний період.

Тобто, на пункт 10 Вимоги КП «Київтеплоенерго» не надало розрахунків обсягів спожитої теплової енергії та сум нарахувань за надані Підприємством послуги із централізованого опалення (в тому числі опалення місць загального користування), здійснених із застосуванням Методики № 315 та Методики № 359 за 2019/2020 опалювальний період.

На пункт 11 Вимоги: «Копії всіх рахунків-повідомлень (квитанцій), виставлених мешканцям Будинків і власниками/орендарями нежитлових приміщень у Будинках за надані КП «Київтеплоенерго» послуги з централізованого опалення (в тому числі опалення місць загального користування) до та після коригування (перерозподілу, перерахунку тощо), вказаного в пункті 9 цієї вимоги. Інформацію надати окремо по кожному місяцю в опалювальні періоди 2019/2020 та 2020/2021 років» - Підприємство надало лише рахунки-повідомлення за 2020/2021 опалювальний період.

Тобто, на пункт 11 Вимоги позивач не надав копій рахунків-повідомлень за 2019/2020 опалювальний період.

Отже, КП «Київтеплоенерго» подало інформацію на Вимогу голови Відділення в неповному обсязі у встановлений головою Відділення строк.

У позовній заяві КП «Київтеплоенерго» зазначає, що у ході розгляду справи, представниками позивача надано пояснення та підтвердні документи, що на виконання вимоги Відділення 24.09.2021 поштовим відправленням (рекомендований лист 433) через АТ «УКРПОШТА» Підприємством надіслано до юридичної особи Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ім`я голови Олексія Хмельницького лист про виконання рекомендацій органу Антимонопольного комітету України від 24.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3926».

Аналогічна позиція була висловлена КП «Київтеплоенерго» у наданих до Комітету запереченнях на подання від 19.11.2021 №60-03/258п про попередні висновки у справі № 134/60/141-рп/к.21.

Як вбачається з доводів відповідача, під час засідання Тимчасової адміністративної колегії Комітету 23.12.2021 КП «Київтеплоенерго» надало клопотання від 23.12.2021 б/н (вх. № 8-01/17834 від 23.12.2021) про залучення доказів у справі № 134/60/141-рп/к.21. У клопотанні позивач просив долучити до справи № 134/60/141-рп/к.21 копію накладної від 24.09.2021 № 433 як доказ направлення відповіді на Вимогу, копію чека за пересилання листа від 24.09.2021 та копію відповіді від 24.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3926 на Вимогу (без додатків).

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статей 74, 76, 77, 78, 79 ГПК України викладені в постанові від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19 та від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання».

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У наведених вище висновках мова йде про застосування норм процесуального права, яке має універсальний характер і не залежить від фактичних обставин справи та доказової бази. Тому можуть і повинні бути застосовані судом. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20.

Порядок поштового відправлення кореспонденції встановлений Правилами надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку».

Пунктом 11 Правил встановлено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

У копії накладної стосовно відправлення зі штрих-кодом 433 наданої позивачем, на підтвердження направлення ним повної інформації на Вимогу, вказано, що відправлення за категорією є «з оголошеною цінністю», одержувачем зазначено: юридична особа Хмельницький Олексій, його ж зазначено як контактну особу.

Відповідно до пункту 2 Правил поштове відправлення з оголошеною цінністю - реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою (пункт 19 Правил). Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення (пункт 59 Правил).

У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися (пункт 61 Правил).

Копії опису вкладення штрих-кодованого поштового відправлення за номером 433 позивачем суду не надано.

На наданій копії конверту щодо спірного відправлення за штрих-кодом 433 отримувачем зазначено: «Антимонопольний комітет України Голові Північного міжобласного відділення Олексію Хмельницькому».

Відповідно до пункту 42 Правил, на поштовому відправленні зазначається найменування адресата: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (у називному відмінку), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, а також якщо відомо посада, ім`я та прізвище адресата.

Посилання позивача на зазначення реквізитів отримувача відповідно до категорії відправлення - рекомендоване не беруться до уваги, оскільки у накладній, щодо спірного відправлення за штрих-кодом 433 зазначено, що воно є «з оголошеною цінністю», допустимих доказів зворотного позивачем суду не надано.

При цьому, на конверті листа від 06.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3644, як адресат зазначено: Північне міжобласне відділення Антимонопольного комітету України: вул. Митрополита В. Липківського, 45, м. Київ, 03035.

У позові також наголошено, що лист про виконання рекомендацій органу Антимонопольного комітету України від 24.09.2021 № 28АУ/02/1у/3/3926 з додатками перебував у адміністративному приміщенні юридичної особи Північного міжобласного територіального відділення АМКУ за адресою: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, однак за закінченням терміну зберігання 11.10.2021 повернуто до відділення поштового зв`язку 03035». Однак у довідці за формою Ф.20 причиною повернення відправлення зазначено "за закінченням терміну зберігання". Згідно з копії роздруківки трекінгу відправлення AT «Укрпошта» за штрих-кодом 433 11.10.2021 зазначено «Повернення за зворотною адресою: За закінченням встановленого терміну зберігання».

В той же час про надсилання заперечень № 28АУ/02/1у/3/5158 від 02.12.2021 позивачем надано копії чека про оплату штрих-кодованого поштового відправлення за номером 290, накладної, в якій і отримувачем, і контактну особу зазначено Північне MTB, та опису вкладення, отримувачем в якому зазначено Північне MTB.

Враховуючи вищевикладене КП «Київтеплоенерго» не надано належних та допустимих доказів направлення на адресу Північного МТВ інформації в повному обсязі на вимогу голови Північного МТБ у встановлений ним строк.

Таким чином, доказами, зібраними у антимонопольній справі доводиться, а запереченнями та поясненнями позивача не спростовується висновок Комітету про те, що дії позивача, які полягали у неподанні інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу голови Відділення від 25.08.2021 № 60-02/6168 у встановлений ним строк, становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством; закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Антимонопольний комітет України діяв у межах наданих повноважень щодо витребування у позивача відповідної інформації, а позивач в свою чергу зобов`язаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 у справі №5023/599/12.

Отже, рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 192-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 23.12.2021 прийнято у межах визначених законом повноважень.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи Комітету та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко